ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2023 року 
м. Київ
справа № 712/648/17-а
адміністративне провадження № К/9901/39094/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А., суддів: Юрченко В.П.,  Хохуляка В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської митниці ДФС, виконуючого обов`язки начальника Черкаської митниці ДФС Сергієнка Миколи Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у справі про порушення митних правил, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.02.2017 (суддя Пересунько Я. В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 (головуючий суддя Шелест С. Б., судді: Кузьмишина О. М., Пилипенко О. Є.),
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, з урахуванням доповнень до позову, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Черкаської митниці ДФС від 12.01.2017 №108/90200/16 про притягнення його до адміністративної відповідальності у формі штрафу в сумі 443' 075,01 грн на підставі статті 485 Митного кодексу (МК) України за порушення митних правил.
Позивач вважав, що тимчасово ввезені транспортні засоби можуть використовуватись третіми особами. Також позивач доводив, що за змістом чинного законодавства він не може бути особою, відповідальною за порушення митних правил під час здійснення тимчасового ввезення транспортного засобу, оскільки транспортний засіб (автомобіль ''Audi A4'', VIN-номер № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , країна реєстрації - Польща) на митну територію не ввозив і не декларував. Вказаний автомобіль з іноземною реєстрацією було ввезено в Україну в митному режимі тимчасового ввезення подругою його родини, громадянкою-нерезидентом ОСОБА_2 , яка взяла на себе обов`язки щодо дотримання правил режиму тимчасового ввезення. Крім того, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил позивач зазначив відсутність в його діях прямого умислу, оскільки керував вищевказаним автомобілем виключно з відома та в інтересах власника - громадянина Польщі ОСОБА_3 на підставі довіреності, виконуючи особисті розпорядження останнього на території України, зокрема для перевезення на станцію технічного обслуговування, та не був обізнаний стосовно умов ввезення транспортного засобу на територію України.
Соснівський районний суд м. Черкаси поставною від 21.02.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017, у задоволенні позову відмовив.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно особами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, та не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам без відповідного дозволу уповноваженого державного органу. Позивач відповідного дозволу не мав і використовував ввезений нерезидентом на митну територію України транспортний засіб у пільговому режимі у власних інтересах, про що свідчить, в тому числі завчасно оформлений договір про обов`язкове старування цивільно-правової відповідальності та дружні стосунки родини позивача з декларантом транспортного засобу громадянкою-нерезидентом ОСОБА_2 .
Суд апеляційної інстанції з таким обґрунтуванням погодився.
Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати зазначені судові рішення як незаконні і ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
На обґрунтування своїх вимог позивач у касаційній скарзі доводить, що не може бути особою, відповідальною за порушення митних правил під час здійснення тимчасового ввезення транспортного засобу іншою особою. Крім іншого зазначав, що судами попередніх інстанцій не враховано положення Конвенції про тимчасове ввезення та Додатків до неї, ратифікованої Законом України від 24.03.2004 №1661-ІV ''Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення'' стосовно того, що тимчасово ввезені транспортні засоби можуть використовуватись третіми особами.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13.05.2017 відкрив касаційне провадження №К/800/16471/17 у цій справі за касаційною скаргою позивача.
Відповідач у запереченнях на касаційну скаргу просив відмовити у задоволенні касаційної скарги позивача та залишити без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
У зв`язку з набранням 15.12.2017 чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України згідно з Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII ``Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів`` та початком роботи Верховного Суду касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Верховний Суд перевірив наведені в касаційній скарзі доводи позивача, заперечення відповідача на касаційну скаргу, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, і дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
Як встановили суди попередніх інстанцій, 27.08.2016 через митний пост ``Мостиська`` Львівської митниці ДФС громадянка Республіки Польщі ОСОБА_2 (Республіка Польща) по смузі руху ''зелений коридор'' ввезла на митну територію України в режимі ``тимчасове ввезення`` з метою особистого користування автомобіль ``Audi A4`` (VIN-номер НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , країна реєстрації - Польща).
Власником вказаного автомобіля є громадянин Республіки Польща - ОСОБА_3 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 .
01.11.2016 вказаний транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинили працівники Національної поліції України у м. Черкаси і повідомили про цей факт Черкаську митницю ДФС.
Використання позивачем транспортного засобу, ввезеним в Україну на пільгових умовах без сплати митних платежів іншою особою-нерезидентом, митниця визнала такими, що спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, та склала протокол від 13.12.2016 №108/90200/16.
За результатами розгляду справи про порушення митних правил №108/90200/16 в.о. начальника Черкаської митниці ДФС Сергієнко М. М. виніс постанову у справі про порушення митних правил від 12.01.2017 №108/90200/16, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил, передбачених статтею 485 МК України, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 443' 075,01 грн.
Позивач не погодився з таким рішенням та звернувся з позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортного засобу особистого користування на митну територію України врегульовано статтею 380 МК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Норми цієї статті встановлюють різні режими митного контролю та сплати митних платежів в залежності від правового статусу громадянина, який здійснює ввезення транспортного засобу на митну територію України для особистого користування, розрізняючи два статуси: нерезидент і резидент.
Згідно з вимогами частин першої-третьої статті 380 МК України громадяни-нерезиденти мають право на тимчасове ввезення в Україну транспортних засобів особистого користування без сплати митних платежів. Громадяни-резиденти мають право ввезти на митну територію України автомобіль особистого користування, що класифікується за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.
Тобто, з огляду на зміст наведених норм статті 380 МК України порядок ввезення, пропуск та декларування транспортних засобів особистого користування відрізняється залежно від суб`єкта ввезення - резидента або нерезидента. Зокрема, у випадку, якщо тимчасове ввезення транспортного засобу особистого користування здійснюється громадянами-нерезидентами, таке ввезення здійснюється без письмового декларування та сплати митних платежів.
Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам (частина п`ята статті 380 МК України).
Дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на підставі статті 485 МК України.
Позивачу інкриміновано використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
За змістом статті 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано.
Статтею 111 МК України встановлено, що іноземні товари, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, зберігають статус іноземних товарів.
За змістом пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Згідно з підпунктом ''г'' пункту 30.9 цієї ж статті ПК України податкова пільга надається шляхом звільнення від сплати податку та збору.
Сукупний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що використання транспортного засобу особистого користування, який є товаром в розумінні пункту 57) частини першої статті 4 МК України, іншою особою, крім тієї, яка здійснила ввезення такого транспортного засобу, тобто здійснила поміщення його в режим ''тимчасового ввезення'' і є відповідальною за його дотримання, становить порушення режиму тимчасового ввезення, яке, зокрема полягає у використанні відповідного товару в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими надано пільги щодо оподаткування.
При цьому, суб`єктом відповідальності за таке протиправне використання товару (транспортного засобу особистого користування) є особа, яка здійснює таке використання.
Аналогічні висновки про відповідальність особи за користування автомобілем, ввезеним в Україну в митному режимі тимчасового ввезення іншою особою-нерезидентом, були висловлені Верховним Судом у постановах від 18.12.2018 у справі №295/16296/16-а, від 29.08.2019 у справі №697/12/17.
З урахуванням викладеного суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач, який є резидентом, громадянином України з постійним місцем проживання в Україні, використовуючи транспортний засіб, ввезений іншою особою на територію України на пільгових умовах, вчинив правопорушення, склад якого передбачений статтею 485 МК України.
Суди також обґрунтовано відхилили аргументи позивача стосовно положень Конвенції про тимчасове ввезення і додатків до неї про можливість використання тимчасово ввезених транспортних засобів третіми особами. Аналізуючи положення Конвенції та додатків до неї, суди висновували, що використання транспортного засобу приватного використання однієї договірної сторони в пільговому режимі "тимчасове ввезення" на території іншої договірної сторони громадянином-резидентом останньої не є безумовним. Таке використання може бути санкціоновано (дозволено) відповідною договірною стороною (у нашому випадку - Україною) за наявності відповідного дозволу компетентного органу такої держави (України), оскільки протилежне призвело б до масового і неконтрольованого державою-учасником (у нашому випадку - Україною) напливу транспортних засобів приватного використання іноземних держав, що суперечить митній політиці держави та її інтересам.
Слушним є також зауваження судів, що митне законодавство України не суперечить положенням вказаної Конвенції про тимчасове ввезення, оскільки відповідно до статті 109 МК України за заявою особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, орган доходів і зборів надає дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо товарів будь-якій іншій особі за умови, що така інша особа: 1) відповідає вимогам, встановленим цим Кодексом; та 2) приймає на себе зобов`язання особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення.
Доводи позивача про те, що він не є суб`єктом порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, є безпідставними та ґрунтуються на неправильному розумінні позивачем суті правопорушення і характеру спірних правовідносин.
Оскільки при вирішенні спору суди попередніх інстанцій правильно застосував норми матеріального права щодо встановлених у справі обставин і зробили висновок, який узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду при вирішенні спорів цієї категорії, касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України ''Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ'' від 15.01.2020 №460-ІХ, відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону, та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини першої статті 341 КАС України.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.02.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Васильєва В.П. Юрченко  В. В. Хохуляк