ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року	Львів	Справа № 300/1064/22 пров. № А/857/8361/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Укртрансбезпеки на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,          
суддя у І інстанції                                                            Остап`юк С.В.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення                               07 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною та скасування постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Укртрансбезпеки (далі – Відділ) від 25 січня 2022 року №314590 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 34000 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року у справі № 300/1064/22, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що виконання міжнародних перевезень пасажирів транспортним засобом марки SETRA, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 (далі – Автобус) , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить позивачці на праві власності, здійснювалося 26 листопада 2021 року саме автомобільним перевізником Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі – ФОП ОСОБА_2 ). Тому висновки відповідача, викладені у акті перевірки № 310715 від 26 листопада 2021 року, є помилковими і підстав застосовувати до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарських санкцій немає.
У апеляційній скарзі Відділ просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 .
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням вимог матеріального права.
Надані до суду першої інстанції докази не спростовують вчинене і зафіксоване 26 листопада 2021 року порушення та не підтверджують що саме ФОП ОСОБА_2 виконував міжнародні пасажирські перевезення Автобусом. 
Наполягає на правомірності оспорюваної ФОП ОСОБА_1 постанови від 25 січня 2022 року №314590 та помилковості її скасування оскаржуваним судовим рішенням.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ФОП ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
У письмових пояснення, наданих на спростування відзиву на апеляційну скаргу, Відділ додатково наголосив на тому , що пред`явлені позивачем до суду документи не можуть братися до уваги, оскільки такі не були пред`явлені під час перевірки. 
Посилання позивачки на те, що вона не є суб`єктом правопорушення, оскільки не перебувала з водієм у трудових відносинах, є безпідставними. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26 листопада 2021 року посадовими особами Відділу було складено акт за № 310715 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, у якому зазначено про встановлення надання послуг з регулярних міжнародних пасажирських перевезень між Україною (м. Верховина) та Республікою Польща (м. Вроцлав) транспортним засобом марки SETRA (Автобус), державний номерний знак НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , без дозволу на міжнародні регулярні перевезення пасажирів.
Із вказаним актом перевірки водій транспортного засобу марки SETRA Петро Прокоп`юк був ознайомлений, однак від підпису і надання пояснень відмовився.
10 січня 2022 року відповідач на адресу позивачки засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомлення про вручення за №7649202203266 направив повідомлення за № 661/825.3/24-22 про необхідність прибути 25 січня 2022 року до Управління Укртрансбезпеки (м. Івано-Франківськ) для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке нею отримано 20 січня 2022 року.
На розгляд справи 25 січня 2022 року позивачка не заявилася і відповідач справу розглянув без її участі та прийняв постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 314590 від 25 січня 2022 року, якою за допущення виконання міжнародних перевезень пасажирів без документів, визначених статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», на підставі абзацу 6 частини 1 статті 60 цього Закону застосував адміністративно-господарський штраф у сумі 34000 грн. 
ФОП ОСОБА_1 не погодилася із таким рішенням Відділу та звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі – Закон №2344-ІІІ) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Згідно із приписами статті 1 вказаного Закону: 
автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Організація міжнародних перевезень пасажирів і вантажів регламентована приписами статті 53 Закону №2344-ІІІ, якими встановлено таке.
Організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.
До міжнародних перевезень пасажирів та небезпечних вантажів допускаються резиденти України, які мають досвід роботи на внутрішніх перевезеннях на договірних умовах не менше ніж три роки.
При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:
дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;
дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;
свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;
документи на вантаж.
При виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати:
дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;
свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях);
білетно-облікову документацію;
схему маршруту.
Як свідчать матеріали справи, відповідач притягнув позивачку до відповідальності за виконання міжнародних перевезень пасажирів без документів, визначених статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме без дозволу на міжнародні регулярні перевезення пасажирів.
Згідно із приписами абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону тягне за собою штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_1 безпідставно була притягнута до відповідальності оспорюваною постановою відповідача, оскільки виконання міжнародних перевезень належним їй на праві власності Автобусом 26 листопада 2021 року здійснювалося автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_2 . 
При цьому ФОП ОСОБА_1 фактично не оспорює права відповідача проводити перевірки дотримання законодавства про автомобільний транспорт та притягувати винних осіб до передбаченої Законом №2344-ІІІ відповідальності, а також процедуру накладення та розмір застосованої адміністративно-господарської санкції.
Як безспірно встановлено судом, 26 листопада 2021 року під час проведення працівниками контролюючого органу перевірки водій ОСОБА_3 надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , у якому власником зазначено саме ОСОБА_1 .
При цьому будь-якого договору оренди цього транспортного засобу водієм під час перевірки працівникам відповідача надано не було.
ФОП ОСОБА_1 була завчасно повідомлена Відділом про розгляд справи 25 січня 2022 року (з 10 по 12 годину) листом № 661/825.3/24-22 від 10 січня 2022 року, однак на її розгляд не прибула і жодних доказів на спростування установлених під час перевірки фактичних обставин не надала.
За правилами пункту 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року № 379, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (Додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.
Відповідно до статті 800 Цивільного кодексу України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що наведені норми законодавства дають підстави вважати, що у разі передачі право користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі на підставі договору оренди транспортного засобу у межах господарських відносин позивач або орендар мали звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2018 року при розгляді справи №804/8740/16, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.
Разом із тим, позивачкою не надано доказів наявності у ФОП ОСОБА_2 чи його водія тимчасового реєстраційного талону на орендований транспортний засіб на час виникнення спірних правовідносин. 
Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає доречними доводи скаржника про те, що позивачкою не було надано документів на підтвердження реального виконання умов договору оренди транспортного засобу, а саме доказів оплати використання Автобуса, акту прийому-передачі цього транспортного засобу, його страхування на виконання відповідних умов договору, що ставить під сумнів наявність такого станом на 26 листопада 2021 року. 
Водночас апеляційний суд погоджується із скаржником у тому, що пред`явлені позивачкою до суду першої інстанції документи (договір оренди транспортного засобу), які були відсутні на час проведення перевірки, не можуть братися до уваги, оскільки такі не могли бути враховані під час прийняття оспорюваної постанови відповідача.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 420/3371/21, які враховуються апеляційним судом в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити.
З урахуванням приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат немає. 
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Укртрансбезпеки задовольнити.
Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року у справі № 300/1064/22 та у задоволення позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк