Справа № 144/142/21
Провадження № 22-ц/801/1623/2023
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Довгалюк Л. В.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року	Справа № 144/142/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,
за участю секретаря судового засідання – Литвина С. С., 
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 144/142/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 23 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Довгалюк Л. В. у залі суду, повний текст якого складено 01 червня 2023 року, 
встановив:
Короткий зміст вимог 
У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» (далі – ТОВ «Теплик-Агро», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 з позовом про усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою шляхом зобов`язання (заборони) вчиняти певні дії. 
Позов мотивований тим, що 27 лютого 2014 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,9889 га з кадастровим номером 0523781800:02:000:0156, розташованої на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області строком на 10 років.
У 2017 році відповідач, без погодження з товариством, встановив межі земельної ділянки в натурі та здійснив комплекс агротехнічних робіт по обробітку указаної земельної ділянки.
08 квітня 2020 року цивільний чоловік відповідачки ОСОБА_2 провів поверхневий обробіток ґрунту на спірній земельній ділянці.
Указаний факт був виявлений працівниками ТОВ «Теплик-Агро» про що було складено акт, від підписання якого ОСОБА_2 відмовився.
Товариство зверталося до Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке були внесені до ЄРДР під № 12020020280000108 від 10 квітня 2020 року.
На неодноразові вимог не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою відповідач не реагує та продовжує здійснювати її обробіток.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд:
Усунути перешкоди у користуванні на правах оренди ТОВ «Теплик-Агро» орендованою земельною ділянкою з кадастровим номером 0523781800:02:000:0156, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити ТОВ «Теплик-Агро» до земельної ділянки з кадастровим номером 0523781800:02:000:0156, площею 1,9889 га, яка розташована на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області та заборонити відповідачу проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на цій земельній ділянці на період дії договору. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 23 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено сукупністю належних та допустимих, беззаперечних і достатніх доказів факту та обставин чинення відповідачем ОСОБА_1 перешкод у користуванні товариством орендованою земельною ділянкою, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У липні 2023 року ТОВ «Теплик-Агро» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2023 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді Оніщук В. В., Рибчинський В. П. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано відповідачці строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 липня справу призначено до апеляційного розгляду на 03 серпня 2023 року о 09:30 год з повідомленням сторін.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року для розгляду цієї справи замінено суддю Оніщука В. В. та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимими доказами у цій справі витребувані з ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області матеріали кримінального провадження № 12020020280000108;
у матеріалах кримінального провадження містяться письмові пояснення ОСОБА_1 від 08 квітня 2020 року щодо факту самостійного користування спірною земельною ділянкою;
постанова про закриття кримінального провадження містить встановлені у кримінальному провадженні факти та є належним доказом у цій справі;
критичність суду в оцінці пояснень свідків є помилковою, оскільки останні давали свої показання під присягою;
посилання в рішенні суду на неналежний спосіб захисту спростовується нормами Закону України «Про оренду землі» та Земельним кодексом України.
Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що 27 лютого 2014 року сторони уклали договір оренди земельної ділянки за умовами якого ОСОБА_1 передала ТОВ «Теплик-Агро» належну їй, на підставі акта про право приватної власності на землю серії ЯБ № 716234 від 19 квітня 2007 року, земельну ділянку з кадастровим номером 0523781800:02:00060156, загальною площею 1,9889 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Завадівської сільської ради строком на 10 років.
Право оренди за позивачем зареєстроване 24 квітня 2014 року за № 5457928.
З акта від 08 квітня 2020 року складеного комісією у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слідує, що 08 квітня 2020 року на земельних ділянках, зокрема з кадастровим номером 0523781800:02:00060156 виявлено, що жителем с. Завадівка ОСОБА_2 проведено поверхневий обробіток ґрунту – боронування. 
09 квітня 2020 року директор ТОВ «Теплик-Агро» звернувся до Теплицького ВП ГУНП у Вінницькій області по факту чинення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 0523781800:02:00060156.
10 квітня 2020 року відомості про указане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020020280000108.
Постановою начальника СВ Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 30 квітня 2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України. 
Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першої статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Підставою для звернення позивача до суду із цим позовом є чинення відповідачем перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до частини першої статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. 
Відносини щодо найму (оренди) ділянки регулюються спеціальним законом «Про оренду землі».
Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).
Відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього кодексу. 
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
З системного аналізу наведених норм убачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування орендованою земельною ділянкою орендар має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов).
Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).
Указаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 599/340/16.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Матеріалами справи встановлено, що 27 лютого 2014 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки за умовами якого ОСОБА_1 передав ТОВ «Теплик-Агро» належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 0523781800:02:000:0156, загальною площею 1,9889 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Завадівської сільської ради строком на 10 років, що належить орендодавцю згідно державного акта на праві приватної власності на землю серії № ЯБ 716234 від 19 квітня 2007 року. 
Пунктом 29 договору зобов`язано орендодавця, зокрема, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. 
Відповідно до пункту 30 договору орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Згідно з пунктом 31 договору орендар зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. 
Право оренди за позивачем зареєстроване 24 квітня 2014 року за № 5457928 та є чинним на даний час.
З акта від 08 квітня 2020 року складеного комісією у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 слідує, що 08 квітня 2020 року на земельних ділянка, зокрема з кадастровим номером 0523781800:02:00060156 виявлено, що жителем с. Завадівка ОСОБА_2 проведено поверхневий обробіток ґрунту – боронування.
Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги цей акт, оскільки його складено працівниками ТОВ «Теплик-Агро» безпосередньо підпорядкованими директору ОСОБА_6 , без залучення працівників органів місцевого самоврядування (районної державної адміністрації), правоохоронних органів, зокрема, працівників поліції (дільничного інспектора), інших уповноважених органів виконавчої влади у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, односельців тощо. 
Крім того, указаний акт викладений на шаблонному, завчасно надрукованому бланку, містить ряд протиріч та суперечностей, зокрема, датою його складання зазначено 08 квітня 2020 року 14 год 05 хв, однак виявлена подія, а саме: проведення поверхневого обробітку ґрунту – боронування на земельній ділянці з кадастровим номером 0523781800:02:00060156 зафіксована 08 квітня 2020 року о 17 год 20 хв, що свідчить про недопустимість цього доказу.
Ба більше, актом не зафіксовано, яким чином та якими конкретно діями ОСОБА_1 чинилися перешкоди позивачу.
Указаний акт містить посилання про чинення перешкод у користуванні орендованою позивачем земельною ділянкою ОСОБА_2 , однак в матеріалах справи відсутні докази укладення між ОСОБА_1 , як власником земельної ділянки, та ОСОБА_2 або іншими особами письмових договорів або усних угод (доручень) щодо обробітку земельної ділянки, а також перебування указаних осіб у родинних відносинах, про що позивач стверджує у позовній заяві.
Постановою начальника СВ Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 30 квітня 2020 року кримінальне провадження № 120200202380000108 від 10 квітня 2020 року, у зв`язку із відсутністю в діях невідомих осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України. 
У мотивувальній частині постанови указано, що в діях осіб, зокрема, ОСОБА_1 не встановлено ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.
Судом першої інстанції вірно критично оцінено показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , оскільки такі є працівниками ТОВ «Теплик-Агро» та перебувають у прямому підпорядкуванні директора сторони позивача.
Показання свідків не є безумовною та самостійною підставою для задоволення позову, оскільки встановлення і доведення зазначених позивачем в позовній заяві обставин повинне підтверджуватись достатніми доказами які у своїй сукупності, зокрема, разом, а не лише тільки із показаннями свідків дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 чинила та продовжує чинити перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, правопорушення є триваючим та наявне на момент подання позову (ураховуючи, що з часу складення акта від 08 квітня 2020 року до дня звернення до суду з цим позовом минуло понад дев`ять місяців) матеріали справи не містять. 
ТОВ «Теплик-Агро» не доведено, що воно вчиняло будь-які дії, направлені на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідачкою в позасудовому порядку (зокрема, направляло вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою), як і не надано таких до суду апеляційної інстанції.
Наявність обставин вчинення орендодавцем перешкод у користуванні земельною ділянкою може прийматись до уваги тільки при наявності первинних та похідних доказів, що зафіксовані сторонніми особами (спостерігачами), органами місцевого самоврядування, органами державної влади за відповідним зверненням орендаря.
Відповідно до статті 187 ЗК України - контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.
Згідно з частиною першою статті 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Статтею 190 ЗК України встановлено, що громадський контроль за використанням та охороною земель здійснюється громадськими інспекторами, які призначаються відповідними органами місцевого самоврядування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, і діють на підставі положення, затвердженого центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, охорони навколишнього природного середовища.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення ТОВ «Теплик-Агро» до вище указаних та/або правоохоронних органів щодо фіксації та перевірки правомірності дій ОСОБА_1 , що відповідно спростовує твердження позивача про доведеність порушення його прав.
Крім того, на підтвердження факту вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою суду повинні бути надані первинні (прямі або непрямі) докази, які відтворюють низку неправомірних дій відповідача (триваючого порушення, що є підставою для подачі негаторного позову), і як наслідок порушення права орендаря на користування земельною ділянкою, а саме доповідні (пояснення) відповідальних осіб по здійсненню господарської діяльності підприємства, фіксування протиправних дій за допомогою фото або відеозйомки (речові докази), що у своїй сукупності є необхідними для встановлення об`єктивної істини у справі, та як наслідок, підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, що позивачем здійснено не було.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів факт та обставини чинення ОСОБА_1 перешкод у користуванні ТОВ «Теплик-Агро» орендованою земельною ділянкою та відмову у задоволенні позову через недоведеність позовних вимог. 
Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» залишити без задоволення.
Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 23 травня 2023 року залишити без змін. 
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.
Головуючий                                   Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ 

судді:                                                       Людмила ГОЛОТА

Віктор РИБЧИНСЬКИЙ