Ухвала
 
12 липня 2023 року 
 
м. Київ
 
справа № 368/1046/21
провадження № 61-9828ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,
 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі - ТОВ «Брайт Інвестмент») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01 листопада 2018 року по 01 листопада 2021 року у розмірі 463 951,14 грн, що складається з: трьох процентів річних у розмірі 143 752,28 грн та інфляційних втрат у розмірі 320 198,86 грн. Крім цього, позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 судові витрати, у тому числі і на правову допомогу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 23 квітня 2007 року між Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі -ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 71/П/27/2007-840, відповідно до умов якого відповідачу надано в кредит грошові кошти в сумі 171 000,00 дол. США на строк до 22 квітня 2037 року зі сплатою 12,49 % річних.
Оскільки відповідач взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконував, у 2010 році ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором.
29 листопада 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва по цивільній справі № 2-12887/10 винесено рішення, яким, зокрема, стягнуто солідарно з поручителя та відповідача на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 23 квітня 2007 року № 71/П/27/2007-840 у розмірі 1 595 790,25 грн. Рішення набрало законної сили, однак відповідачем і поручителем не виконано.
05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів від 22 травня 2020 року                                          № UA-EA-2020-05-12-000017-b, між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до 20 боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема, за кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 71/П/27/2007-840 від 23 квітня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» (найменування змінено на ПАТ КБ «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства»), а також договорами забезпечення.
У подальшому, 30 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено Договір GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором від 23 квітня 2007 року № 71/П/27/2007-840, укладеним між відповідачем та ВАТ КБ «Надра».
Позивач зазначив, що з ухваленням рішення про стягнення боргу від 29 листопада 2010 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до теперішнього часу. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення до дня подачі даного позову.
Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, і право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 листопада 2018 року (в межах останніх трьох років до дня подання позовної заяви) по 01 листопада 2021 року (дата подання позовної заяви) розмір нарахованих інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу 1595 790,25 грн складає: інфляційне збільшення у розмірі 320 198,86 грн, трьох процентів річних у розмірі 143 752,28 грн, а всього - 463 951,14 грн, про стягнення яких і просив позивач у своєму позові.
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 16 вересня 2022 року у задоволенні позову ТОВ «Брайт Інвестмент» відмовлено. 
Постановою Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Брайт Інвестмент» задоволено частково. Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 16 вересня 2022 року в частині відмови у стягненні трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 листопада 2018 року по 01 листопада 2021 року у розмірі 143 752,28 грн. В іншій частині рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 16 вересня 2022 року залишено без змін.
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Отже, ціна позову у цій справі (463 951,14 грн) не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн), а тому постанова Полтавського апеляційного суду від 06 березня 2023 року, відповідно до вимог ЦПК України, не підлягає касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Посилання на те, що ОСОБА_1 позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені у цій справі, при розгляді справи № 368/753/23 за позовом ТОВ «Брайт Інвест» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, Верховний Суд відхиляє, оскільки обставини, встановлені в даній справі не мають преюдиційного значення для справи № 368/753/23, суд ухвалюватиме рішення індивідуально та на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду наданих сторонами доказів та з дотриманням вимог ЦПК України.
 
Крім того, Верховний Суд відхиляє формальне зазначення ОСОБА_1 у касаційній скарзі про те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки такі нічим не обґрунтовані.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков   С. О. Погрібний   О. В. Ступак