П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/5645/23	

 	Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.                                 Дата і місце ухвалення: 14.06.2023р., м. Одеса                                   	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2023 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19 вересня 2022 року №332164.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою його незаконно притягнено до відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні подільного вантажу, оскільки він не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому не може нести відповідальність за ст.60 вказаного Закону. Позивач стверджував, що належний йому спеціалізований вантажний сідловий тягач RENAULT MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом він передав ОСОБА_2 у користування на підставі договору позички транспортного засобу від 01.08.2022р. Також, позивач посилався на те, що: проведення вагового контролю здійснювалося за відсутності оператора вагового контролю;  ваговий комплекс не пройшов періодичної (щорічної) повірки вагового обладнання та метрологічної атестації; проведення 17.08.2022р. рейдової перевірки та габаритно-вагового контролю мало місце за відсутності законодавчо встановлених підстав. Посилався позивач і на те, що не визначення відповідачем відстані між осями має наслідком не визначення колісної осьової формули автомобіля, недостовірне визначення відсотку перевищення ваги і, відповідно, розміру штрафу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №332164 від 19.09.2022р.
Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи та на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення від 14.06.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів здійснення Укртрансбезпекою габаритно-вагового контролю позивача на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства. Апелянт стверджує, що засіб зважувальної техніки (ваги автомобільні електронні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі типу AR-WIM зав №0011094), що входить до габаритно-вагового комплексу та за допомогою якого здійснювалося зважування транспортного засобу ФОП ОСОБА_1 , є сертифікованим, має свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки  та є технічно справним. Вказане свідоцтво про повірку містить всі необхідні метрологічні характеристики для такого типу обладнання. Нормами чинного законодавства України не передбачено обов`язку відповідача щодо пред`явлення водію транспортного засобу при здійсненні габаритно-вагового контролю документів про державну метрологічну атестацію вимірювального приладу, яким здійснено габаритно-ваговий контроль, а також протоколу, свідоцтва про метрологічну реєстрацію на предмет відповідності технічних характеристик ваг. 
Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом не враховано, що положення абзацу другого частини другої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не застосовуються до засобів вимірювальної техніки, визначених Постановою КМУ №412, на строк, передбачений відповідною Постановою. За  змістом Постанови КМУ від 05.04.2022р. №412 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» повірка вимірювального та зважувального обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю є дійсною та чинною на період воєнного стану та протягом трьох років після його припинення чи скасування на всій території України. 
Посилається апелянт і на необґрунтованість висновку суду першої інстанції про ненадання відповідачем доказів на підтвердження вимірювання відстані між осями транспортного засобу ФОП ОСОБА_1 . Зазначає, що пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України встановлено максимальне граничне навантаження на одиночну вісь  для транспортних засобів, які рухаються дорогами державного значення, в 11,5 тонн. При цьому, зазначений ваговий норматив не ставиться в залежність від відстаней між одиничними осями, а є сталим для будь-якого транспортного засобу  з двома одиничними осями. Визначення точної відстані між осями транспортного засобу жодним чином не впливає на встановлений допустимий ваговий норматив  навантаження на одиничну вісь в 11,5 тонн. 
ФОП ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач зазначає, що на а/д М-05 Київ – Одеса 452 км + 811 м знаходяться два габаритно-вагові комплекси: праворуч та ліворуч дороги. Незважаючи на те, що габаритно-ваговий контроль здійснювався на комплексі за вказаною адресою, який розташований ліворуч дороги, надана відповідачем документація щодо здійснення метрологічної атестації  (свідоцтво про повірку), акт обстеження ділянки дороги від 29.04.2021р.  та інші документи стосуються вагового комплексу, розташованого на а/д М-05 Київ – Одеса 452 км + 811 м праворуч. До того ж, відповідний комплекс ГВК є стаціонарним, а не пересувним, як про це стверджує апелянт. Також, у відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 зазначає на неправильність розрахунку відповідачем перевищення вагових параметрів.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 21.04.2003р. та його основним видом діяльності за КВЕД є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
17.08.2022р. старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Наумовим П.К. на а/д М-05 Київ – Одеса 452 км + 811 м проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу RENAULT MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом RAVEL SL-403А, номерний знак НОМЕР_2 .
За результатами вагового контролю складено довідку №0070343 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 17.08.2022р., якою встановлено:
- повну масу транспортного засобу 39,45 тонн.
- навантаження на осі: 6,81; 14,17; 6,15; 5,99; 5,71 тонн.
За результатами зважування відповідачем складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0056459 від 17.08.2022р. Згідно із зазначеним актом встановлена нормативно допустима маса: 42,00 тонни та фактична 39,45 тонн. Осьові навантаження: нормативно допустиме 11,5/11,4/24 тонн, фактичне 7,43/14,17/22,1 тонн.
Також, уповноваженим органом Укртрансбезпеки за результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №339259 від 17.08.2022р., яким зафіксовано перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених п.22.5 ПДР вагових обмежень, а саме: навантаження на осі 14,17 тонн при дозволеному 11,5 тонн. Перевищення на 23,21%. За відповідне порушення передбачена відповідальність за абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
Акт перевірки підписано водієм транспортного засобу ОСОБА_2 без зауважень.
В подальшому, 19.09.2022р. відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову №332164 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн.
Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу ФОП ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку. 
Задовольняючи позов та скасовуючи спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що габаритно-ваговий контроль позивача було здійснено на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства. Суд зазначив, що ФОП ОСОБА_1 та до суду відповідачем надано копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/4127 від 26.05.2021р., яке було чинним до 26.05.2022р., тоді як перевірку здійснено 17.08.2022р. За висновками суду, зазначене свідчить про те, що такий сертифікат на час виникнення спірних правовідносин не був чинним, а іншого до суду не надано. Також, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження вимірювання відстані між осями транспортного засобу позивача, оскільки у акті №0056459 від 17.08.2022р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів у графі «відстані між осями, метрів» відсутня інформація щодо таких відстаней, а з наданої відповідачем фотографії транспортного засобу неможливо встановити таку інформацію.
При цьому, судом першої інстанції не прийнято до уваги посилання ФОП ОСОБА_1 на те, що він не являється автомобільним перевізником у спірних правовідносинах та не може нести відповідальність за ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а також на відсутність у довідці про здійснення габаритно-вагового контролю підпису оператора вагового комплексу, зазначивши про їх необґрунтованість. 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що слугували підставою для задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі – Закон №2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно частин 1 та 4 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно із статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 2  статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено  постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007р. «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування»  (далі - Порядок №879).
Відповідно до пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
У розумінні Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підпункт 3 пункту 2 Порядку №879).
За змістом пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Відповідно до пункту 20 Порядку №879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ від 18.01.2001р. №30, передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, (далі - ПДР) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
Згідно з пунктом 22.5 ПДР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, рух транспортних засобів та їх составів на автомобільній дорозі державного значення допускається у разі, коли їх параметри не перевищують навантаження на вісь:
на одинарну вісь – 11,5 тонн
на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр – 11,5 тонн; від 1 до 1,3 метра – 16 тонн; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах – 18 тонн; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни – 19 тонн; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни – 23 тонни; від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів – 20 тонн. 
на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше – 21 тонн; понад 1,3 до 1,4 метра – 24 тонни. 
З аналізу п.22.5 ПДР слідує, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, визначених у п.22.5 ПДР, зокрема, навантаження на осі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі  таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм. 
Водночас, правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, а перевезення подільного вантажу з перевищенням навантаження на вісі заборонено.
Головною метою такої заборони є збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.
Перевізник, зважаючи на особливості і характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.
Абзацом 16 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено відповідальність у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.
Оскаржуваною у даній справі постановою від 19 вересня 2022 року №332164 до ФОП ОСОБА_3 застосовано адміністративно-господарський штраф на підставі абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу RENAULT MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом RAVEL SL-403А, номерний знак НОМЕР_2 , встановлено перевищення дозволеного навантаження на одиночну вісь на 23,21%, що є більше допустимої похибки 2%, передбаченої для можливого збільшення осьового навантаження, зумовленого нерівномірним розподілом подільного (сипучого) вантажу.
Вирішуючи спір суд першої інстанції, серед іншого, виходив з того, що габаритно-ваговий контроль позивача було здійснено на обладнанні, яке не пройшло періодичну повірку.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно п.12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Відповідно до вимог пункту 17, 18 статті 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 затверджено міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, відповідно до яких міжповірочний інтервал автоматичних зважувальних приладів, зокрема приладів автоматичних для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь становить 1 рік.
Затверджена форма акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а також форма довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю не містять вимог щодо зазначення  відомостей щодо вимірювального та зважувального обладнання, яке застосовувалося при здійсненні габаритно-вагового контролю, щодо пункту проведення габаритно-вагового контролю, швидкості зважування.
Так, з листа відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області від 21.11.2022р. №3093/5/2/23-22 вбачається, що позивачу надавались документи приладу вимірювальної техніки, розташованого на стаціонарному пункті габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» (КПП «Дачне») та акт обстеження ділянки дороги, яка використовується для здійснення габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811 (праворуч, стаціонарний).
Позивачу та до суду надавалась копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/4127 від 26.05.2021р., згідно якого ваги автомобільні електронні AR-WIM зав. №0011094, виробник ESIT ELEKTRONIC SISTEMLER IMALAT VE TISARET LTD. STI, Туреччина,  відповідають вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь. Загальні технічні вимоги та методики випродування» за класом 2D.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги зазначене свідоцтво про повірку в якості доказу того, що габаритно-ваговий контроль позивача було здійснено на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства, зазначивши, що воно було чинним до 26.05.2022р., в той час як перевірка позивача проведена 17.08.2022р.
При цьому, судом першої інстанції залишено поза увагою, що постановою КМУ від 05.04.2022р. №412 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» установлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.
Твердження позивача щодо недостовірності показів вимірювальної техніки судова колегія вважає безпідставними, оскільки сумніви щодо точності вимірювання є лише припущеннями та не можуть слугувати доказом у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 зазначає, що на а/д М-05 Київ – Одеса 452 км + 811 м знаходяться два габаритно-вагові комплекси: праворуч та ліворуч дороги. Незважаючи на те, що габаритно-ваговий контроль здійснювався на комплексі за вказаною адресою, який розташований ліворуч дороги, надана відповідачем документація щодо здійснення метрологічної атестації  (свідоцтво про повірку), акт обстеження ділянки дороги від 29.04.2021р.  та інші документи стосуються вагового комплексу, розташованого на а/д М-05 Київ – Одеса 452 км + 811 м праворуч. 
Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки ним не надано суду жодного доказу, що фактичне місце здійснення 17.08.2022р. габаритно-вагового контролю транспортного засобу RENAULT MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом RAVEL SL-403А, номерний знак НОМЕР_2 , відрізняється від місця здійснення габаритно-вагового контролю, на яке видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/4127 від 26.05.2021р.
Що ж до посилань суду першої інстанції на ненадання відповідачем доказів на підтвердження вимірювання відстані між осями транспортного засобу ФОП ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає, що визначений пунктом 22.5 Правил дорожнього руху ваговий норматив щодо максимального граничного навантаження на одиночну вісь для транспортних засобів, які рухаються дорогами державного значення, не ставиться в залежність від відстаней між одиничними осями, а є сталим (11,5 тонн) для будь-якого транспортного засобу з двома одиничними осями. 
Відомості щодо того, що транспортний засіб ФОП ОСОБА_1 (тягач) містить дві одиничні осі зазначено у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та в чеку зважування, сформованому вагами автомобільними електронними AR-WIM. Більше того, відповідно до технічної специфікації транспортного засобу позивача RENAULT MAGNUM, 1996 року випуску, зазначений тягач є двовісним, тобто має дві одиничні осі.
А відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що визначення точної відстані  між осями транспортного засобу у даному випадку жодним чином не впливає на встановлений допустимий ваговий норматив  навантаження на одиничну вісь в 11,5 тонн. 
При вирішенні даного спору колегія суддів не надає правову оцінку посиланням ФОП ОСОБА_1 у поданому ним відзиві на апеляційну скаргу, на відсутність у довідці про здійснення габаритно-вагового контролю підпису оператора вагового комплексу, лише який може здійснювати точний ваговий контроль. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції надав правову оцінку таким доводам позивача, визнав їх необґрунтованими, тоді як останній не скористався правом на оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає, що Державною службою України з безпеки на транспорті, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, доведено законність спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19 вересня 2022 року №332164 та спростовано висновки суду першої інстанції, які стали підставою для її скасування. 
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції від 14.06.2023р. - скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 .
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-«г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19 вересня 2022 року №332164.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
                                                          Повний текст судового рішення виготовлений 22 серпня 2023 року.

Головуючий:                                                                                                                    І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                       О.В. Лук`янчук