Справа № 461/48/23                                Головуючий у 1 інстанції: Кротова О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/940/23                Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю.
з участю: ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 19 вересня 2008 року між ним та Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» укладено договір № ЛВ-20/0041/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) строком на 12 місяців. Крім того, 21 вересня 2009 року між ним та Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» укладено договір № ЛВ 1/0120/09/1551 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) строком на 13 місяців. Стверджує, що в обумовлений в договорах строк відповідач не повернув депозитні внески та нараховані відсотки за вищезазначеними договорами. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2012 року у цивільній справі № 1522/6783/12 стягнуто з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на його користь суму внеску та відсотки за депозитним договором №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21 вересня 2009 року та договором №ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року, з врахуванням додаткового договору №1 від 21 липня 2009 року, в розмірі 9 507,57 грн. Зазначає, що відділом державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції у м. Одесі відкрито виконавче провадження №55267625 з виконання вищезазначеного рішення суду, однак станом рішення суду не виконано у зв`язку з ухиленням відповідача від його виконання. Вказує, що умовами договорів про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок передбачено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов договору згідно з чинним законодавством України. Звертає увагу, що пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, починаючи з першого дня прострочення до виконання зобов`язання. Вважає, що на його користь підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі статей 509, 525, 526, 549, 551, 599, 611 ЦК України, а також Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» за період з 01 січня 2022 року по 31 березня 2022 року включно у розмірі 167 332,90 грн. Наголошує, що внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за депозитними договорами, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в фізичному болі, внаслідок погіршення стану здоров`я, та душевних стражданнях через неможливість користуватися та вільно розпоряджатися належними йому грошовими коштами.
З наведених підстав просить:
-стягнути з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами № ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року, №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за період з 01.01.2022 року по 31.03.2022 року включно у розмірі 167 332,90 грн.; 
-стягнути з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 977 721,00 грн. за несвоєчасне виконання грошового за договорами №ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року, №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок;
-стягнути з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 2 900 грн.
Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2012 року у цивільній справі № 1522/6783/12 стягнуто з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на його користь суму внеску та відсотки за депозитним договором №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договором №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року, в розмірі 9 507,57 грн., а відтак, встановлено порушення відповідачем умов договорів, однак таке рішення залишилось не виконаним, що не припиняє грошового зобов`язання. Зазначає, що ціна позову становить 1 145 053, 90 грн., що перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року, однак суд, всупереч вимогам п. 5 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження. Вказує, що в позовній заяві звертався з вимогою про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами, а не про стягнення пені за несвоєчасне виконання рішення суду. Звертає увагу, що відповідач, укладаючи договори № ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та № ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року погодився з умовою про настання відповідальності, передбаченої ст.ст. 509, 549, 549, 551, 599, 600, 601, 609, 611 ЦК України, а також Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», за порушення умов договорів. Вважає, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що договори укладалися ним як фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем, що, на його думку, свідчить про те, що суд не дослідив належним чином зміст договорів та його правовий статус при укладенні вищезазначених договорів. Крім того, безпідставно застосовано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, оскільки Велика Палата Верховного Суду відступила від цього висновку у постанові від 16 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц. Наголошує, що відповідач своїми діями щодо необгрунтованої відмови у поверненні коштів спричинив йому моральну шкоду у виді страждань та принижень, неможливістю розпоряджатися своїми коштами, що призвело до погіршення стану його здоров`я. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, розглядаючи справу в порядку спрощеного провадження, виходив з того, що рішенням суду заборгованість за договором банківського вкладу стягнута в повному обсязі, відтак, вкладник має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення неустойки (пені), однак, такі вимоги позивач не заявляв, а вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння такої.
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова від 04 січня 2023 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 
Статтею 19 ЦПК України передбачено, що у спрощеному позовному провадженні можуть розглядатися малозначні справи, якими є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ (зокрема) у яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч. 9 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.
Оскільки позивачем пред`явлено вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 01.01.2022 року по 31.03.2022 року включно у розмірі 167 332,90 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 977 721,00 грн., ціна позову у даній справі складає 1 145 053,90 грн., що значно перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 68400 грн. х 250 = 671 000 грн).
Відтак, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження, що відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.
Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).
Судом встановлено, що 19 вересня 2008 року між Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» та членом спілки ОСОБА_1 укладено договір №ЛВ-20/0041/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами якого член кредитної спілки вносить внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок до спілки, а спілка приймає внесок на умовах строковості, зворотності та платності в розмірі 100,00 грн. на строк 12 місяців, початком якого є дата внесення внеску, а закінченням – 19 вересня 2009 року, з процентною ставкою за внеском згідно програми «Подарунковий» в розмірі 21 % річних.
21 вересня 2009 року між Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» та членом спілки ОСОБА_1 укладено договір № ЛВ-1/0120/09/1551 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами якого член кредитної спілки вносить внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок до спілки, а спілка приймає внесок на умовах строковості, зворотності та платності в розмірі 5555,00 грн. на строк 13 місяців, початком якого є дата внесення внеску, а закінченням – 21 жовтня 2010 року, з процентною ставкою за внеском згідно програми «Актуальний» в розмірі 24 % річних. 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2012 року у справі № 1522/6783/12, яке набрало законної сили 10 травня 2012 року, стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором № ЛВ-1/0120/09/1551 від 21 вересня 2009 року та договором №ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року, з урахуванням додаткового договору № 1 від 21 липня 2009 року, в розмірі 9 507,57 грн.
Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн.
Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» в дохід держави суму судового збору (державне мито) в розмірі 95,07 грн.
В задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. – відмовлено. 
На виконання вищезазначеного рішення суду 21 червня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2/1522/6783/12.
Постановою головного державного виконавця Другого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 26 липня 2012 року відкрито виконавче провадження № 33601551 з виконання вищезазначеного виконавчого листа та встановлено боржнику строк до 02 серпня 2012 року добровільно виконати виконавчий документ.
Однак, в межах виконавчого провадження № 33601551 заочне рішення суду не виконане, у зв`язку з чим стягувач повторно пред`явив виконавчий документ для виконання. 
Постановою старшого державного виконавця Другого приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчого провадження від 24 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження № 55267625 з виконання виконавчого листа № 2/1522/6783/12, виданого 21 червня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вважає, що внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобов`язання у нього виникло право на стягнення пені. 
Разом з тим, умовами договорів про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) №ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року та № ЛВ-1/0120/09/1551 від 21 вересня 2009 року не передбачено відповідальності кредитної спілки за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді сплати пені, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами № ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та № ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року.
Обгрунтовуючи право на стягнення пені з відповідача, ОСОБА_1 покликається в тому числі і на норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули, визначення в Законі України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» певного переліку суб`єктів правовідносин, на які поширюєтьсяйого дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб`єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули цього Закону, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).
Разом з тим, аналіз змісту умов договорів № ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та №ЛВ 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року свідчить про те, що, такі укладалися  ОСОБА_1 не як фізичною особою-суб`єктом підприємницької діяльності, а як членом Кредитної спілки «Перше кредитне товариство», що прямо передбачено в договорах.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 пред`являв позовні вимоги до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» з приводу неналежного виконання відповідачем умов цих договорів саме як фізична особа, а не суб`єкт підприємницької діяльності.
Відтак, до спірних правовідносин не застосовується Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Враховуючи те, що умовами договорів № ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та №ЛВ 20/0041/08/986 від 19.09.2008 рокуне передбачено відповідальності сторін у вигляді пені за неналежне виконання умов договорів, а норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не застосовуються до спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про те, що відсутні підстави для стягнення з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами № ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за період з 01.01.2022 року по 31.03.2022 року включно у розмірі 167 332,90 грн.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договорами про внесення депозитних вкладів, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 977 721,00 грн., спричинену несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, не підлягає до задоволення.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрат у виді компенсації за відрив від загальних занять в розмірі 2900 грн. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відсутні підстави для стягнення з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на його користь судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 2 900,00 грн. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року – скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами №ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року, №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за період з 01.01.2022 року по 31.03.2022 року включно у розмірі 167 332,90 грн.; стягнення моральної шкоди в розмірі 977 721,00 грн. за несвоєчасне виконання грошового за договорами №ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року, №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок та стягнення судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 2 900,00 грн. – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 18.08.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк