ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6519/23 Справа № 201/1496/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Халаджи О. В.
суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в і нтересах якої діє ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про повернення майна та стягнення моральної шкоди (суддя першої інстанції Федоріщев С.С.)

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про повернення майна та стягнення моральної шкоди, в якому просила зобов`язати відповідача повернути їй, як власнику, золотий годинник «Чайка» вагою 16,76г, 585 проби та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 60 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про повернення майна та стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Зобов`язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 , як власнику, золотий годинник «Чайка» вагою 16,76г, 585 проби.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.
В задоволенні решти вимог – відмовлено.
Із вказаним рішенням суду в частині визначення суми моральної шкоди не погодилась ОСОБА_1 та через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вважає. що воно ухвалено з неповним з`ясуванням обставин. Що мають значення для справи.
В обґрунтвання доводів апеляційної скарги зазначає, що моральна шкода виражається у душевних стражданнях, викликаних ігноруванням замовлення, постійному відтермінуванні граничного строку виконання роботи, а також у тому, що на числені намагання повернути з ремонти свою річ. Відповідачем постійно ці вимоги ігноруються, це впливає на те, що позивачка не в змозі користуватися своїм майном, не може забрати годинник та віддати його на переробку до іншгого спеціаліста.
ОСОБА_2 просив заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2023 року, скасувати в частині визначення розміру моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмрі 60000 грн.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       В даній справі вимоги немайнового та майнового характеру, з апеляційної скарги вбачається, що позивачка оскаржує вимогу майнового характеру у розмірі 60000 гривень. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, (2684*100=268400).  а тому розгляд справи можливий в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
       Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_3 здійснює наступні види діяльності: 32.12 Виробництво ювелірних і подібних виробів (основний) та 95.25 Ремонт годинників і ювелірних виробів.
Відповідно до квитанції № 325901 від 30 жовтня 2021 року, виріб вагою 16,76 г, 585 проби отримано на переробку. Вартість послуги 400,00 грн.
Згідно розписки від 16 травня 2022 року, ОСОБА_3 зобов`язався повернути до 18 травня включно виріб за квитанцією № 325901 (16,76-585) (годинниковий браслет + корпус).
Відповідно до розписки від 01 липня 2022 року, ОСОБА_3 зобов`язався повернути до 04 липня 2022 року включно виріб кв. № 325901 (годинниковий браслет + корпус). 
Як зазначає позивач, до теперішнього часу відповідач своє зобов`язання щодо переробки отриманого виробу не виконав, годинник не повернув, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду із вказаним позовом.
Стягуючи з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та вказав на те, що заявлений позивачкою розмір моральної шкоди у сумі 60000 гривень є завищеним.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна внаслідок порушення її прав.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням та пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з положеннями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Положення ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» мають застосовуватися в сукупності з положеннями п.5 ч. 1 ст. 4 цього закону, відповідно до яких споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону.
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Виходячи з положень 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Моральна шкода може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
У справі, що переглядається, позивачка є споживачем послуг ФОП ОСОБА_3 тому він, як виконавець, несе відповідальність за неналежне надання таких послуг, а саме переробки отриманого виробу.
З урахуванням встановлених судом обставин, підставою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди між сторонами є факт її завдання позивачу діями відповідача, яким порушені його права як споживача послуг, внаслідок чого вона зазнала моральних страждань, було порушено звичайний уклад його життя, неповернення коштів позначилось на його душевному стані та призвело до погіршення відносин у сім`і.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
З огляду на викладене та, беручи до уваги встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що сума у 10000 гривень, яка була визначена судом першої інстанції є такою, що відповідає критеріям розумності, оскільки представником позивача, не наведено достатньо підстав та доказів яки б підтвреджували спричинення моральної шкодиу у вигляді душевних хвилювань чи розладу здоров`я.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 
Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішень суду в межах доводів апеляційної скарги не має.
Враховуючи зазначене, апеляційні скарги відповідачів слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в і нтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:                                                                                О. В. Халаджи                        
О.Д.Канурна

Т.В. Космачевська