П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/10210/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Маслоід Олена Степанівна 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
18 липня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, Старшого зміни прикордонних нарядів Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, старшого зміни прикордонних нарядів      Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 про визнання протиправними дій відповідачів щодо відмови у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху транспортного засобу позивача марки Lexus модель RX330, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 ,реєстраційний номер НОМЕР_3 ; зобов`язання відповідачів утриматися від вчинення дій щодо відмови (заборони) у здійсненні прикордонного контролю та допуску      до міжнародного руху транспортного засобу позивача марки Lexus модель RX330, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 ,реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на постійному консульському обліку в Посольстві України в Республіці Молдова та постійно проживає у Республіці Молдова.
У власності позивача перебуває транспортний засіб - легковий автомобіль марки Lexus модель RX330, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію № НОМЕР_4 від 22.03.2011 року, видане ДАІ МВС Придністровської Молдавської Республіки.
27.08.2022 року позивач прибула до міжнародного пункту пропуску «Могилів-Подільський» з метою перетину Державного кордону України в напрямку виїзду до Республіки Молдова.
Позивач не пройшла процедуру прикордонного контролю та їй усно відмовлено у здійсненні такого контролю та допуску її транспортного засобу до участі у міжнародному русі.     
Вважаючи протиправною відмову відповідачів у здійсненні прикордонного контролю та допуску транспортного засобу до міжнародного руху, позивача звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даній адміністративній справі позивачем не доведено факту порушення його законних прав та інтересів відповідачем, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що підставою відмови у здійсненні такого контролю та допуску її транспортного засобу до участі у міжнародному русі, слугувало невизнання Україною на своїй території дійсним посвідчення водія, що видане невизнаною "Придністровською Молдавською Республікою". Позивач зазначає, що про обмеження на виїзд водіїв із зазначеним документами не знала. 
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.
Приписами ст. 9 Закону України “Про державний кордон” визначено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.
Відповідно до ст. 11 Закону України “Про державний кордон” особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. Контроль організовується та здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку.
Ст. 12 Закону України "Про державний кордон" визначено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 № 1710-VI (далі - Закон №1710).
Відповідно до ст. 2 Закону № 1710 прикордонний контроль здійснюється щодо:
1) осіб, які перетинають державний кордон;
2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі;
3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.
Прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.
Прикордонний контроль забезпечується шляхом:
1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням;
2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин;
3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних;
4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження;
5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів;
6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням;
7) координації дій контрольних органів і служб.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 1710 під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про Державну прикордонну службу України", іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.
Нормами ст. 6 Закону № 1710 встановлено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.
Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.
Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
Судом встановлено, що 27.08.2022 року позивач на транспортному засобі марки Lexus, модель 330, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 ,   реєстраційний номер НОМЕР_3 прибула до міжнародного пункту пропуску «Могилів-Подільський» з метою перетину державного кордону України в напрямку виїзду до Республіки Молдова. Водночас, передбачену законодавством процедуру здійснення прикордонного контролю позивач та належний їй транспортний засіб не проходили у зв`язку з добровільною відмовою позивача від перетину Державного кордону України.
В разі недопуску транспортного засобу позивача до міжнародного руху, відповідач згідно приписів Закону України "Про прикордонний контроль" зобов`язаний оформити рішення про відмову в перетинанні державного кордону відповідним транспортним засобом.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення відповідача щодо відмови в перетинанні позивачем чи належним їй транспортним засобом державного кордону, що свідчить про те, що стосовно позивача та її транспортного засобу процедуру прикордонного контролю не здійснено. Таким чином, відмова в допуску до міжнародного руху апріорі не могла бути надана відповідачем.
Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження відмови відповідача у здійсненні прикордонного контролю.
Також, щодо законодавчого врегулювання порядку виїзду/вивезення транспортних засобів з реєстрацією Придністровського регіону Республіки Молдова з території України, колегія суддів враховує наступне.
Статтею 4 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» визначено, що правовою основою діяльності Державної прикордонної служби України є Конституція України, Закон України «Про державний кордон України», цей Закон, інші закони України, видані на їх виконання акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Також ст. 3 Закону України «Про прикордонний контроль» вказано, що під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституції України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.
Якщо міжнародним договором, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що встановлені цим Законом, то застосовуються правила міжнародного договору.
Так, статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року встановлено, що Документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.
Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Оскільки адміністративно-територіальний устрій Республіки Молдови не містить формування під назвою «Придністровська Молдавська Республіка», не можуть вважатися офіційними документами, виданими від імені Республіка Молдова чи від її офіційного органу.
Розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України №233-4459/0/6-21-Вих від 02.03.2021 визначено, що відповідно до доручення Кабінету Міністрів України від 10.02.2021 №3365/3/1-21 з 01.09.2021 до участі у міжнародному русі допускаються виключно ті транспортні засоби Придністровського регіону Республіки Молдова, які матимуть реєстраційні номерні знаки узгодженого зразка та стікер «MD» (т.зв. «нейтральні номери»), разом з іншими транспортними засобами, зареєстрованими згідно із законодавством Республіки Молдова.
Відповідно до доручення Кабінету Міністрів України від 13.01.2022 №3365/13/1-21, листа Міністерства закордонних справ України від 11.01.2022 №660/13-110-1980 (долучено до матеріалів позовної заяви стороною позивача), що скеровані до виконання розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.01.2022 №233-1234/0/6-22-Вих (додаток № 3) заборонено на в`їзд в Україну з Республіки Молдови та виїзд таких транспортних засобів з України до інших (окрім Республіки Молдови) країн, а також допуск до міжнародного руху транспортних засобів Республіки Молдова т. зв. «нейтральними номерами» та стікером «MD», залишаються без змін.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» визначено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а також здійснення фіксації біометричних даних іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду.
Статтею 3 Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, що ратифіковані Україною та Республікою Молдова, визначено умови допуску до міжнародного руху автомобілів та причепів.
Таким чином, оскільки, документи на т/з LEXUS не відповідають вказаним умовам, тому допуск до міжнародного руху вказаного автомобіля не здійснювався.
Таким чином, під час розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено фактів, обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача.
Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.
До таких висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 року у справі № 288/1557/16-а.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не обгрунтовано факту відмови відповідача у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху її транспортного засобу. Відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно, вимога позивача щодо зобов`язання відповідачів утриматися від вчинення дій щодо відмови (заборони) у здійсненні прикордонного контролю та допуску до міжнародного руху транспортного засобу позивача марки Lexus модель RX330, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 ,реєстраційний номер НОМЕР_3 , також є безпідставною.
На підставі встановлених фактичних обставин справи, суті позовних вимог, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що в даній адміністративній справі позивачем не доведено факту порушення його законних прав та інтересів, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги в оскаржуваній відповідачем частині, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Граб Л.С.