П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/4044/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький В.К. 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
02 серпня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 24.01.2019 року по 22.11.2022 року у сумі 37033,74 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.    
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач вважає, що на військовослужбовців вимоги КЗпП України щодо оплати праці та вирішення спорів не поширюється. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.             
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військові частині НОМЕР_2 , де отримував грошове забезпечення.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.01.2019 року № 17, позивача з 23.01.2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, у зв`язку із переходом на нове місце служби.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.10.2021 року в адміністративній справі № 600/3279/21-а, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 29.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 29.01.2016 року по 28.02.2018 року.
На підставі вказаного судового рішення, відповідачем проведено позивачу нарахування та здійснено виплату індексацію грошового забезпечення за період з 29.01.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 4503,21 грн, виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення січень 2016 року.
Вважаючи дії відповідача протиправними щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення в період з 29.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.06.2022 року в адміністративній справі № 600/695/22-а, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до військової частина НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено повністю. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо встановлення ОСОБА_1 місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за період з 29.01.2016 року по 28.02.2018 року, як базовий місяць - січень 2016 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 29.01.2016 року по 28.02.2018 року, застосовуючи місяць обчислення індексу споживчих цін для проведення грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року, з врахуванням виплаченої суми.
Як зазначав позивач в позові та не заперечувалося відповідачем під час розгляду справи по суті, на виконання зазначеного рішення суду, відповідачем нараховано позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 29.01.2016 року по 28.02.2018 року у розмірі 79485,61 грн, що підтверджується довідкою про дохід № 7 від 16.12.2022 року № 53/1578.
23.11.2022 року відповідачем зарахував на картковий рахунок позивача кошти в сумі 78293,33 грн (за вирахуванням обов`язкових платежів), що підтверджується випискою по картковому рахунку від 23.11.2022 року.
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби, у листопаді 2022 року позивач звернувся до адміністративного суду.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат (індексації грошового забезпечення), може вважатися виплата у розмірі 37033,74 грн, яка розрахована із врахуванням періоду з часу несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні з 24.01.2019 року (першого дня після дня звільнення) по 22.11.2022 року (день, що передує дню, в якому здійснено повний розрахунок).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон    № 2011-XI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Так, абзацом 1 частини 1 статті 9 цього Закону № 2011-XI передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Разом з тим, Законом № 2011-XI не передбачена відповідальність за порушення строків розрахунку при звільненні. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Вирішуючи даний спір, суд звертає увагу на те, що згідно із частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд касаційної інстанції неодноразово приходив до висновку, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (зокрема, постанова Верховного Суду України від 17 липня 2015 року в справі №21-8а15, постанови Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі №806/1899/17, від 29 березня 2018 року у справі №815/1767/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18 та ін.).
Оскільки у спірному випадку, спеціальне законодавство, яким врегульовано порядок проходження військової служби, порядок і строки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям при звільненні з військової не передбачає дату проведення остаточного розрахунку та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум при звільненні, що фактично визнавалось сторонами справи, тому до спірних відносин необхідно застосувати норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач в обґрунтуванні заявлених вимог.
Отже, відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення у позивача права на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час виникнення у позивача права на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні), згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина 1 статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми.
Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Як вже зазначалось вище, позивача з 23.01.2019 року виключено із списків особового складу, всіх видів грошового забезпечення військової частини НОМЕР_2 .
Однак, на день звільнення з позивачем не проведено повного розрахунку, у зв`язку із чим йому не виплачено всіх належних сум грошового забезпечення, зокрема: не здійснено виплату індексації грошового забезпечення у розмірі 78293,33 грн.
У свою чергу, належні позивачу до виплати суми здійснені відповідачем лише 23.11.2022 року на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.06.2022 року у справі № 600/695/22-а. Тобто, відповідач провів повний розрахунок з позивачем після його звільнення із займаної посади поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП.
Оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні із займаної посади (23.01.2019 року) остаточний розрахунок і такий було проведено лише 23.11.2022 року, судом першої інстанції правильно зазначено, що позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тому відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу такий заробіток.
Обчислення середнього заробітку за час затримки при звільненні проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати” (далі - Порядок №100).
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку №100).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).
Так, відповідно до довідки від 16.12.2022 № 53/1578, загальна сума виплаченого позивачу грошового забезпечення за період листопад – грудень 2018 року, тобто останні два місяці, що передували звільненню, становить 22986,45 грн (11853,75 грн + 11132,70 грн).
Таким чином, розмір середньоденного грошового забезпечення (середнього заробітку) позивача перед його звільненням з військової служби становить 376,82 грн (22986,45 грн/61 календарних дні).
Суд зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні складає 1399 календарних днів з 24.01.2019 року (першого дня після дня звільнення) по 22.11.2022 року (день, що передує дню, в якому здійснено повний розрахунок).
Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби складає 527171,18 грн (376,82 грн х 1399 к.д.).
Суд вважає, що в порівнянні із виплаченою позивачу індексацією грошового забезпечення у розмірі 78293,33 грн розраховану вище суму 527171,18 грн не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму виплат, проведених із позивачем.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц зазначає, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя (пункт 94.5 рішення).
З аналізу даних розміщених на офіційному сайті Національного банку України встановлено, що на дату звільнення позивача із займаної посади (23.01.2019 року) розмір облікової ставки НБУ складав 18 % річних, з 26.04.2019 року – 17,5 % річних, з 19.07.2019 року – 17,0 % річних, з 06.09.2019 року – 16,5 % річних, з 25.10.2019 року – 15,5 % річних, з 13.12.2019 року – 13,5 % річних, з 31.01.2020 року – 11,0 % річних, з 13.03.2020 року – 10,0 % річних, з 24.04.2020 року – 8,0 % річних, з 12.06.2020 року – 6,0 % річних, з 05.03.2021 року – 6,5 % річних, з 16.04.2021 року – 7,5 % річних, з 23.07.2021 року – 8 % річних, з 10.09.2021 – 8,5 % річних, з 10.12.2021 року – 9 % річних, з 21.01.2022 року – 10 % річних, з 03.06.2022 року – 25 % річних.
Таким чином, орієнтовний розмір майнових втрат позивача за період з 24.01.2019 року по 22.11.2022 року внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні складав 37033,74 грн:
- (78293,33 грн х 18 % / 365 днів) х 92 днів (з 24.01.2019 по 25.04.2019) = 3552,15 грн;
- (78293,33 грн х 17,5 % / 365 днів) х 84 днів (з 26.04.2019 по 18.07.2019) = 3153,18 грн;
- (78293,33 грн х 17 % / 365 днів) х 49 днів (з 19.07.2019 по 05.09.2019) = 1786,80 грн;
- (78293,33 грн х 16,5 % / 365 днів) х 49 днів (з 06.09.2019 по 24.10.2019) = 1734,25 грн;
- (78293,33 грн х 15,5 % / 365 днів) х 49 днів (з 25.10.2019 по 12.12.2019) = 1629,14 грн;
- (78293,33 грн х 13,5 % / 365 днів) х 49 днів (з 13.12.2019 по 30.01.2020) = 1418,93 грн;
- (78293,33 грн х 11 % / 365 днів) х 42 днів (з 31.01.2020 по 12.03.2020) = 991,00 грн;
- (78293,33 грн х 10 % / 365 днів) х 42 днів (з 13.03.2020 по 23.04.2020) = 900,90 грн;
- (78293,33 грн х 8 % / 365 днів) х 49 днів (з 24.04.2020 по 11.06.2020) = 840,84 грн;
- (78293,33 грн х 6 % / 365 днів) х 266 днів (з 12.06.2020 по 04.03.2021) = 3423,45 грн;
- (78293,33 грн х 6,5 % / 365 днів) х 42 днів (з 05.03.2021 по 15.04.2021) = 585,59 грн;
- (78293,33 грн х 7,5 % / 365 днів) х 98 днів (з 16.04.2021 по 22.07.2021) = 1576,59 грн;
- (78293,33 грн х 8 % / 365 днів) х 49 днів (з 23.07.2021 по 09.09.2021) = 840,84 грн;
- (78293,33 грн х 8,5 % / 365 днів) х 91 днів (з 10.09.2021 по 09.12.2021) = 1659,17 грн;
- (78293,33 грн х 9 % / 365 днів) х 42 днів (з 10.12.2021 по 20.01.2022) = 810,81 грн;
- (78293,33 грн х 10 % / 365 днів) х 133 днів (з 21.01.2022 по 02.06.2022) = 2852,88 грн;
- (78293,33 грн х 25 % / 365 днів) х 173 днів (з 03.06.2022 по 22.11.2022) = 9277,22 грн.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат (індексації грошового забезпечення), може вважатися виплата у розмірі 37033,74 грн, яка розрахована із врахуванням періоду з часу несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні з 24.01.2019 року (першого дня після дня звільнення) по 22.11.2022 року (день, що передує дню, в якому здійснено повний розрахунок).
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Граб Л.С.    Полотнянко Ю.П.