П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
02 серпня 2023 року                                                                                              м. Київ
 
Справа №359/5490/20
Провадження № 22-ц/824/5199/2023
 
            Резолютивна частина постанови оголошена 02 серпня 2023 року
            Повний текст постанови складено  03 серпня 2023 року
 
            Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Карпенка В.Р.
 
сторони:         
позивач          Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,
відповідачі     ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа    приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу                                              Марченко Інна Володимирівна,
 
позивач         Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія 
                                   «Ю-Бейс»,
відповідачі     ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
треті особи    приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу                                              Марченко Інна Володимирівна, приватний виконавець виконавчого                                              округу міста Києва Іванов Андрій Валерійович,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  - адвоката Євдокименка Миколи Сергійовича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко Інна Володимирівна, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко Інна Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов Андрій Валерійович, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2020 року АТ  «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В., про визнання договору дарування житлового будинку недійсним.
Позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» мотивовано тим, що 23 вересня 
2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», право наступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», звернулось до Селидівського міського суду Донецької області із позовом до ТОВ «Енерджі Стар», ТОВ «Джерело 2006», 
ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області 
від 12 листопада 2015 року позов задоволено та стягнено солідарно із ОСОБА_1 та ТОВ «Енерджі Стар» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором про овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів від 14 травня 2014 року № 015/01-03-3/00628 та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року у розмірі 343 134,33 грн; за кредитним договором від 03 червня 2013 року 
№ 010/01-03-3/0545 про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 
2015 року у розмірі 8 508 181,17 грн.
21 березня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області) Шмаковим Р. С. відкрито виконавче провадження за № 50557000 з виконання виконавчого листа № 220/4382/15-ц від 25 грудня 2015 року, виданого на виконання заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року. Цього ж дня, тобто 21 березня 2016 року, ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про арешт всього майна, належного боржнику ОСОБА_1 .
В ході здійснення виконавчих дій було встановлено, що боржнику ОСОБА_1 належав житловий будинок АДРЕСА_1 .
Постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області від 25 жовтня 2016 року закінчено виконавче провадження № 50557000 у зв`язку із скасуванням ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29 вересня 2016 року вказаного вище заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 
2015 року.
У подальшому, рішенням апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 
2017 року, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, скасовано рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 
2016 року про відмову у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ухвалено нове рішення, яким позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ТОВ «Енерджі Стар» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2013 року 
№ 010/01-03-3/0545 про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 
2015 року у розмірі 7 239 620,23 грн за тілом кредиту, у розмірі 1 109 042,93 грн за відсотками, а всього - 8 348 663,16 грн. Цим же рішенням стягнуто солідарно із 
ОСОБА_1 та ТОВ «Енерджі Стар» на користь банку заборгованість за кредитним договором про овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів від 14 травня 2014 року № 015/01-03-3/00628 та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року 
у розмірі 300 557,56 грн за тілом кредиту, у розмірі 41 499,01 грн за відсотками, а всього - 342 056,57 грн.
31 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61125587 
з примусового виконання виконавчого листа № 242/4382/15-ц від 20 січня 2020 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на підставі рішення апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року.
09 липня 2020 року приватний виконавець Іванов А. В., листом за 
№ 1009-61125587/20, повідомив стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, 
що 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 відчужив житлові будинки, в тому числі, житловий будинок 
АДРЕСА_1 на користь свого батька ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Марченко І. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2713.
На переконання АТ «Райффайзен Банк Аваль» даний правочин щодо дарування спірного домоволодіння є фіктивний та таким, що порушує його законні права, оскільки станом на час його укладення відповідачу ОСОБА_1 було достеменно відомо про перебування на розгляді у Селидівському міському суді Донецької області цивільної справи № 242/4382/15-ц про стягнення солідарно з нього та ТОВ «Енерджі Стар» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитними договорами, 
а тому, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань та приховання житлового будинку від наступного звернення стягнення у рахунок виконання рішення суду про стягнення з нього грошових коштів, здійснив відчуження житлового будинку на підставі договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року на користь свого ж батька 
ОСОБА_2 , що є підставою для визнання цього договору дарування недійсним на підставі статті 234 ЦК України.
Ураховуючи наведене, АТ «Райффайзен Банк Аваль» просило:
-визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В., зареєстрований в реєстрі за 
№ 2713;
- скасувати рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В. від 20 грудня 2016 року № 33039784 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок  АДРЕСА_1 .
У квітні 2021 року ПАТ «Родовід банк»звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов А.В.
Позовні вимоги ПАТ «Родовід банк» мотивовано тим, що 05 липня 2005 року між ВАТ «Родовід банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2005-141, за умовами якого позичальником отримано грошові кошти в розмірі 200 000,00 доларів США. Зобов`язання відповідачем виконувались неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 18 серпня 2016 року утворилась заборгованість по кредиту на суму 357224,86 доларів США. 
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 листопада 
2017 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором від 05 липня 2005 року № 2005-141 у розмірі 357224,86 доларів США та 138 186,59 грн витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід банк» про розірвання кредитного договору відмовлено.
Дане судове рішення залишено без змін постановою апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2018 року та постановою Верховного суду України від 22 квітня 2020 року та набрало законної сили.
За заявою банку приватним виконавцем Івановим А.В. 05 березня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 64750816 з метою примусового виконання виконавчого листа виданого на підставі рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 листопада 2017 року. Постановою приватного виконавця від 09 березня 2021 року дане виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 за № 61126752.
При ознайомленні з матеріалами зведеного виконавчого провадження 
ПАТ «Родовід банк» довідався, що відповідач у 2016 році, під час існування судового спору щодо стягнення з нього кредитної заборгованості, відчужив за договором дарування своєму батьку ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 . Банк, на підставі відкритих даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановив, що обдарований зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 та набуте майно для свого проживання не використовує.
Зважаючи на вказане та посилаючись на норми статей 202-203, 215, 216, 526 ЦК України, ПАТ «Родовід банк» просило визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу 
Марченко І. В., зареєстрований в реєстрі за № 2713.
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 
04 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 
2021 року у приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу 
Марченко І. В. витребувано належним чином завірену копію договору дарування, укладеного 20 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі за № 2713, а також копії усіх документів наявних в нотаріальній справі щодо укладення цього договору.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А. В. витребувано інформацію стосовно майна, належного ОСОБА_1 та на яке накладено арешт 
в межах виконавчого провадження № 61126752.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_4 про виклик та допит свідків.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, позов ПАТ «Родовід Банк» був прийнятий до розгляду, а ПАТ «Родовід Банк» був залучений до участі в розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 
2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі в розгляді цивільної справи був залучений правонаступник ПАТ «Родовід Банк» - ТОВ «ФК «Ю-Бейс».
Представник відповідачів ОСОБА_4 надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі. 
В обґрунтування заперечень проти пред`явленого позову вказав на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували укладення оскаржуваного договору дарування 
з фіктивним умислом. В межах зведеного виконавчого провадження № 61126752 на майно ОСОБА_1 накладено арешт, яке в десять разів і більше перевищує суму боргу, що свідчить про його матеріальну спроможність погасити заборгованість за кредитними договорами. Тому ОСОБА_1 мав право на відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10листопада 2022 року позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В., про визнання договору дарування житлового будинку недійсним задоволено.
Позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК 
«Ю-Бейс», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов А. В., про визнання договору дарування житлового будинку недійсним задоволено.
Визнано недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 , укладений 20 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В., зареєстрований в реєстрі за № 2713.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 грудня 2016 року 
№ 33039784.
Стягнено із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» витрати на оплату судового збору у розмірі 1 051,00 грн.
Стягнено із ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк» витрати на оплату судового збору у розмірі 1 051,00 грн.
Стягнено із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ю-Бейс» витрати на оплату судового збору у розмірі 1 135,00 грн.
Стягнено із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Ю-Бейс» витрати на оплату судового збору у розмірі 1 135,00 грн.
Визнаючи недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 
20 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Марченко І. В. та зареєстровано в реєстрі за № 2713, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 відчужив майно після пред`явлення до нього позовів АТ «Райффайзен Банк Аваль» та 
ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитними договорами; спірне майно відчужене на підставі безвідплатного договору; майно відчужене на користь близького родича батька - ОСОБА_2 .
На переконання суду першої інстанції сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач ОСОБА_1 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб - кредиторів, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Родовід Банк» на його майно як боржника.
Скасовуючи рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Сумського нотаріального округу Марченко І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33039784 від 20 грудня 2016 року, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки державна реєстрація права приватної власності за відповідачем 
ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 була здійснена на підставі недійсного договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року, який не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (стаття 216 ЦК України), та який визнано недійсним у судовому порядку, суд вважав, що позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» щодо скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Сумського нотаріального округу Марченко І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33039784 від 20 грудня 2016 року, підлягають задоволенню.
При цьому суд дійшов висновку що строки позовної давності позивачами не пропущено оскільки такі подані в межах трирічного строку позовної давності, оскільки про порушення власних прав ОСОБА_1 позивачі дізналися з листа приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А. В. від 09 липня 2020 року за вихідним № 1009-61125587/20.
21 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Євдокименко М. С. через засоби потового зв?язку подав до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Райффайзен Банк» та позовних вимог ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Ю-Бейс» відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд зробив безпідставний та ніякими доказами необґрунтований висновок, щодо мети оспорюваної угоди, відзначивши, що вона укладена ОСОБА_1 на користь свого батька ОСОБА_2 з метою ухилення від виконання своїх зобов?язань та приховання житлового будинку від наступного звернення стягнення у рахунок виконання рішень судів про стягнення з нього грошових коштів, безпідставно відзначивши, що сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину. Заявник вказує, що суд «викривив» обставини справи, підлаштувавши їх під норми діючого законодавства. ОСОБА_1 жодних кредитних коштів від 
АТ «Райффайзен Банк Аваль» не отримував, кредитних договорів з банком не укладав, 
а лише виступив поручителем за кредитом ТОВ «Енерджі Стар». Судом першої інстанції не досліджено правову природу «боржника» та «поручителя», що за своєю природою 
є різним.
            12 січня 2023 року матеріали справи № 359/5490/20 разом з апеляційною скаргою надійшли до Київського апеляційного суду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 12 січня 2023 року матеріали цивільної справи № 359/5490/20 разом із апеляційною скаргою передано судді-доповідачу Ігнатченко М. В.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20січня 2023 року узадоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року відмовлено.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 
10 листопада 2022 року у справі № 359/5490/20.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року закінчено проведення підготовчих дій у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року 
у справі за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В., про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та за позовом 
ТОВ «ФК «Ю-Бейс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов А. В., про визнання недійсним договору дарування житлового будинку.
Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні, повідомивши учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2023 року матеріали цивільної справи № 359/5490/20 разом із апеляційною скаргою передано судді-доповідачу Стрижеусу А. М.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року прийнято до свого провадження справу № 359/5490/20 (апеляційне провадження № 22-ц/824/5199/2023) та призначено її до розгляду в судове засідання з викликом учасників справи.
            02 лютого 2023 року ТОВ «ФК «Ю-Бейс» подало до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
            Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції є законним, та таким що ґрунтується на встановлених обставинах справи, а апеляційна скарга є надуманою, необґрунтованою, не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.
15 лютого 2023 року представник АТ «Райффайзен Банк» - адвокат 
Хуторянець О. В. подав до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року - без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Хуторянець О. В., який діє в інтересах 
АТ «Райффайзен Банк» заперечує проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та не містять належних обґрунтувань щодо спростування висновків суду першої інстанції.
В судовому засіданні адвокат Хуторянець О. В., який діє в інтересах 
АТ «Райффайзен Банк», адвокат Круглик В.В., який діє в інтересах ТОВ «ФК «Ю-Бейс», проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
Адвокат Євдокименко М.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 до суду надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише 
у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.
Встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «Енерджі Стар» та ТОВ «Джерело 2006 року» існують відносини з Генерального договору на здійснення кредитних операцій від 22 березня 2011 року № 012/42-2/0094. Також між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Енерджі Стар» існують відносини з кредитного договору від 03 червня 2013 року №010/01-03-3/0545 про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів до Генерального договору на здійснення кредитних операцій від 22 березня 2011 року №012/42-2/0094 та з кредитного договору від 14 травня 2014 року № 015/01-03-3/00628 про овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів до Генерального договору на здійснення кредитних операцій 
від 22 березня 2011 року №012/42-2/0094. У цих відносинах з банком ОСОБА_1 виступає поручителем належного виконання позичальником ТОВ «Енерджі Стар» всіх його зобов`язань перед банком.
Через неналежне виконання боржником ТОВ «Енерджі Стар» своїх кредитних зобов`язань, 23 вересня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Селидівського міського суду Донецької області із позовом до ТОВ «Енерджі Стар», 
ТОВ «Джерело 2006», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області 
від 12 листопада 2015 року у справі №242/4382/15-ц вказаний вище позов 
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнено солідарно із ОСОБА_1 та 
ТОВ «Енерджі Стар» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором про овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів від 14 травня 2014 року № 015/01-03-3/00628 та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року у розмірі 343 134,33 грн; заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2013 року№010/01-03-3/0545 про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігом коштів для корпоративних клієнтів та додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року у розмірі 8 508 181,17 грн. 
Рішення набрало законної сили 24 листопада 2015 року.
21 березня 2016 року головним державним виконавцем ВПВР ГТУЮ у Донецькій області Шмаковим Р.С. відкрито виконавче провадження №50557000 з виконання виконавчого листа №242/4382/15-ц виданого 25 грудня 2015 року судом на виконання вказаного вище заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області 
від 12 листопада 2015 року.
Цього ж дня, тобто 21 березня 2016 року, головним державним виконавцем ВПВР ГТУЮ у Донецькій області Шмаковим Р.С. винесено постанову про арешт всього майна боржника ОСОБА_1 .
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року задоволено, скасовано заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року у справі 
№242/4382/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Енерджі Стар», ТОВ «Джерело 2006», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Ухвала суду набрала законної сили 29 вересня 2016 року.
25 жовтня 2016 року головним державним виконавцем ВПВР ГТУЮ у Донецькій області Шмаковим Р.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження 
№ 50557000 з тих підстав, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29 вересня 2016 року скасоване заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 листопада 2015 року, на підставі якого видано виконавчий документ.
            Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2016 року 
у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в частині стягнення заборгованості 
з ОСОБА_1 відмовлено.
Позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в частині стягнення заборгованості з ТОВ «Енерджі Стар», ТОВ «Джерело 2006» - закрито.
Рішенням апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 рокуапеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.
Скасовано рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2016 року та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнено із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» солідарно 
з ТОВ «Енерджі Стар» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2013 року 
№ 010/01-0303/0545 про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів та всіма додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року в розмірі 7 239 620, 23 грн за тілом кредиту, в розмірі 1 109 042, 93 грн за відсотками, всього 8 348 663,16 грн.
Стягнено із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» солідарно 
з ТОВ «Енерджі Стар» заборгованість за кредитним договором про Овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів від 14 травня 2014 року № 015/01-03-3/00628 та всіма додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року в розмірі 300 557,56 грн за тілом кредиту, в розмірі 41 499,01 грн за відсотками, всього 342 056,57 грн.
У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 пені в розмірі 
159 518,01 грн та 1 077,76 грн відмовлено.
Стягнено із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати в розмірі 273 797,74 грн.
Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_4 , залишено без задоволення.
Рішення апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року залишено без змін.
Поновлено виконання рішення апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року.
31 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61126174 
з примусового виконання виконавчого листа № 242/4382/15-ц, виданого судом 20 січня 2020 року на виконання рішення апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 
2017 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 .
Постановою приватного виконавця Іванова А.В. від 31 січня 2020 року виконавчі провадження за номером 61125587 та номером61126174 щодо стягнення заборгованості 
з ОСОБА_1 об`єднано в одне виконавче провадження з номером 61126752.
ОСОБА_1 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .
З листа приватного виконавця Іванова А.В. від 09 липня 2020 року за 
№1009-61125587/20 наданого на звернення стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» встановлено, що 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 відчужив житлові будинки, в тому числі, житловий будинок 
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , який є батьком боржника, на підставі договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Марченко І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2713.
Встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 .
Наведене також підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 21 червня 1974 року.
Згідно умов договору дарування від 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 , як дарувальник, передав майно - житловий будинок АДРЕСА_1 у власність обдаровуваного ОСОБА_2 безоплатно.
Рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Сумського нотаріального округу Марченко І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33039784 від 20 грудня 2016 року, на підставі вказаного вище договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 липня 2005 року між ВАТ «Родовід банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2005-141, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит в межах невідновлювальної траншевої кредитної лінії 
у розмірі 200 000,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 03 липня 2015 року та сплатою відсотків за додатковими угодами.
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 
06 жовтня 2005 року між ВАТ «Родовід банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ляшенком В.В., зареєстрований 
у реєстрі за № 4061, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартири 
АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12 грудня 2016 року відкрито провадження у справі № 242/4703/16-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором поданого до суду 
в жовтні 2016 року.
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 листопада 
2017 року у справі № 242/4703/16-ц за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про розірвання договору, стягнено
з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором 
від 05 липня 2005 року № 2005-141 у розмірі 357 224,86 доларів США.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про розірвання договору відмовлено.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 138 186,59 грн.
Постановою апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , залишено без задоволення, а рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 листопада 2017 року - без змін.
Постановою Верховного Суду від 22квітня 2020 року касаційну скаргу адвоката Євдокименка М. С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення.
Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 листопада 
2017 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2018 року залишено без змін.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В. 
від 05 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64750816 щодо примусового виконання виконавчого листа № 242/4703/16-ц виданого 04 грудня 2017 року Селидівським міським судом Донецької області.
09 березня 2021 року приватним виконавцем Івановим А.В. винесено постанову, якою виконавче провадження № 64750816 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 61126752.
Зважаючи на встановлені вище обставини, суд приходить висновку, що виконавчі провадження з виконання вище вказаних майнових вимог стягувача АТ «Райффайзен Банк» та ПАТ «Родовід Банк» було об`єднано в одне виконавче провадження за 
№ 61126752, ознайомлюючись з яким ПАТ «Родовід Банк» дізналось про обставини, вказані у листі приватного виконавця Іванова А.В. від 09 липня 2020 року за 
№1009-61125587/20 наданого на звернення стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» про відчуження ОСОБА_1 20 грудня 2016 року на користь батька ОСОБА_2 житлового будинку.
            У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Звертаючись до суду з позовними вимогами, АТ «Райффайзен Банк» та 
ПАТ «Родовід банк» свої вимоги обґрунтовували тим, що на час укладення спірного договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року відповідачу 
ОСОБА_1 було достеменно відомо про перебування на розгляді у Селидівському міському суді Донецької області справи № 242/4382/15-ц про стягнення солідарно з нього та ТОВ «Енерджі Стар» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором про овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів 
від 14 травня 2014 року № 015/01-03-3/00628 та додатковими угодами до нього, а також заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2013 року№ 010/01-03-3/0545 про відновлювальну кредитну лінію на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів та додатковими угодами до нього, а також перебування на розгляді 
у Селидівському міському суді Донецької області справи № 242/4703/16-ц про стягнення 
з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором від 05 липня 2005 року № 2005-141. Вказували, що відповідач ОСОБА_1 , з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань та приховання житлового будинку від наступного звернення стягнення у рахунок виконання рішень судів про стягнення з нього грошових коштів, здійснив відчуження житлового будинку на підставі договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року на користь свого батька 
ОСОБА_2 .
Надаючи оцінку виниклим між сторонам правовідносинам та аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд дійшов таких висновків.
 
Щодо вимог АТ «Райффайзен Банк» та ПАТ «Родовід банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Ю-Бейс», про визнання недійсним договору дарування житлового будинку         
АДРЕСА_1 , укладений 20 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Марченко І. В. та зареєстровано в реєстрі за № 2713
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено судове рішення про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та (обдаровуваний), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.
Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу 
в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду 
у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 369/11268/16-ц.
 
Судом встановлено та не спростовано сторонами у справі, що відповідач 
ОСОБА_1 відчужив майно після пред`явлення до нього позовів АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитними договорами; спірне майно відчужене на підставі безвідплатного договору; майно відчужене на користь близького родича батька - ОСОБА_2 ; обдарований ОСОБА_2 з 11 листопада 
2002 року і по час розгляду даної справи зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_2 , а не за адресою спірного домоволодіння, право власності на яке він набув 20 грудня 2016 року; суду не надано доказів на підтвердження володіння, користування, розпорядження та проживання ОСОБА_2 у житловому будинку 
АДРЕСА_1 .
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , відчужуючи належний йому будинок 
АДРЕСА_1 , був обізнаний про наявність судових проваджень де він є відповідачем за зобов?язаннями перед банками, а тому міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку примусового виконання судових рішень. Тобто оспорюваний договір дарування не був направлений на реальне настання правових наслідків, а спрямований на неможливість звернення стягнення на належне боржнику майно в ході примусового виконання судових рішень та порушення в майбутньому законних майнових прав позивачів, а тому підлягає визнанню недійсним.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»), стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна.
Законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, в тому числі 
і тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності. Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного особі суб`єктивного права, а також їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Практика вирішення таких спорів є усталеною, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження 
№ 14-260цс19), постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі 
№ 922/1903/18, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справах № 910/7976/17, № 904/7905/16 та № 916/3600/15, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16, від 17 вересня 
2020 року у справі № 904/4262/17, від 22 квітня 2021 року у справі № 908/794/19 
від 16 грудня 2021 року у справі № 672/1242/18 та від 19 травня 2020 року у справі 
№ 711/6610/20.
Боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно і зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником, у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.
Суд першої інстанції встановивши факт обізнаності боржника про наявність судових проваджень, тобто спірний правочин вчинено ним без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, дії сторін цього договору направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до іншої особи та з метою приховати це майно від примусового відчуження для погашення грошових зобов`язань, зробив правильний висновок про наявність підстав для визнання спірного правочину недійсним.
Наявність ознак фіктивності спірного правочину також підтверджується постановами Верховного Суду від 05 липня 2023 року (справа № 359/5497/20; провадження № 61-3747св23) та від 06 липня 2023 року (справа № 359/5493/20; касаційне провадження № 61-6763св23), якими було вирішено спір між тими самими сторонами 
з тих самих підстав, але інший предмет спору, а саме інші житлові будинки.
 
Щодо вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» про скасувати рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В. від 20 грудня 
2016 року № 33039784 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок  АДРЕСА_1 
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав 
у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. 
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Звертаючись до суду з позовними вимогами, АТ «Райффайзен Банк Аваль» просило скасувати рішення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В. від 20 грудня 2016 року № 33039784 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок  АДРЕСА_1 .
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV (тут і далі - 
в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV).
В абзаці третьому частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV, зокрема, встановлювалося, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Зазначене положення закону обумовлено тим, що суд вирішує спір про право. Скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме це право. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, 
а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності.
При розгляді справи цієї категорії суд визначає: (а) неправомірність дій особи, яка зазначена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник (адже саме ці дії призвели до внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно цих відомостей); (б) тим самим суд констатує, що ці дії не були здатні призвести до набуття права власності особою, яка позначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник, а тому (в) в цієї особи відсутнє право власності, а отже (г) право власності належить позивачеві (якщо позивач доведе всі наведені вище обставини).
Положення Закону № 1952-IV регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями Закону № 1952-IV, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення.
Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у чинній нині редакції) передбачено, що якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав.
Чинна нині редакція абзацу другого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV встановлює, що у разі якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 
у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.
Чинне нині положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.
Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований чинними нині абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону 
№ 1952-IV.
Отже, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.
При цьому, в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону 
№ 1952-IV, відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення.
Обов`язок суду скасовувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав (обтяжень) слід розуміти як обов`язок суду вирішити наявний спір про право.
            Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань, аби убезпечити особу повторно звертатись до суду за захистом своїх прав.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами).
До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 23 січня 
2023 року у справі № 656/242/19 (провадження № 61-1420св21) та від 25 січня 2023 року 
у справі № 641/201/20 (провадження № 61-16625св21).
За наведених обставин, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги відповідають належному способу захисту порушеного права.
 
Аргументи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Посилання представника ОСОБА_1 - адвоката Євдокименка М. С. на те, що 
в даному випадку оспорюваним правочином не порушуються будь-які права та законні інтереси позивача АТ «Райффайзен Банк» (код ЄДРПОУ 14305909), так як вищезгаданим рішенням апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року у справі № 242/4382/15-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, було стягнено солідарно з позичальника ТОВ «Енерджі Стар» та поручителя ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 19358201, місто Дніпро, вулиця Січових Стрільців, 4-Д), тобто на користь іншої, самостійної юридичної особи, яка має лише схожу із згаданим позивачем назву, не заслуговують на увагу, оскільки у справі № 242/4382/15-ц позов було пред`явлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції цього банку. Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься на офіційному сайті АТ «Райффайзен Банк» за посиланням: https://raiffeisen.ua/storage/files/vityag_1537302575.pdf, Дніпропетровська обласна дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 19358201, місто Дніпро, вулиця Січових Стрільців, 4-Д) є відокремленим підрозділом АТ «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 14305909, місто Київ, вулиця Лєскова, 9), яке 
з 17 червня 2021 року змінило свою назву на АТ «Райффайзен Банк» (https://raiffeisen.ua/news/raiffeisen-bank-aval-staye-raiffeisen-bank-1406).
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального 
і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Євдокименком М. С., без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10листопада 2022 року- без змін, оскільки підстав для його скасування немає.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги представника  ОСОБА_1 - адвоката Євдокименка М. С. без задоволення, 
а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10листопада
2022 року- без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , поданою адвокатом Євдокименком Миколою Сергійовичем,залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10листопада
2022 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                                                 А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                                    Л.Д. Поливач
 
                                                                                               О.І. Шкоріна