У х в а л а    
 
30 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 524/7291/21
провадження № 61-12212ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю. 
 
розглянув касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди Олександра Сергійовича на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука суду Полтавської області від 21 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 липня 2023  рокуу справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди Олександра Сергійовича, зацікавлена особа - акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро»,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою.
Вимоги скарги мотивовано тим, що постановою приватного виконавця від 16 вересня 2022 року на його кошти, які знаходяться на рахунку акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), накладено арешт у виконавчому провадженні № НОМЕР_3. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, він дізнався, що приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О. С. відкрито виконавче провадження про стягнення з нього заборгованості на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» грошових коштів на погашення кредитної заборгованості за договором від 11 березня 2020 року № 22034000316165. 
У зв`язку з накладенням арешту на рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», на який йому приходить зарплата, він не має можливості погасити вказану заборгованість. Позивач зазначав, що 29 вересня 2022 року він письмово повідомив приватного виконавця про те, що є військовослужбовцем і отримує грошове забезпечення на картку для виплат № НОМЕР_1 та просив виконавця зняти арешт з карткового рахунку № НОМЕР_2 , що відкритий в АТ «КБ «ПриватБанк».
 
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2023 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 11 липня 2023  року, скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О. С. щодо не зняття арешту з грошових коштів по картковому рахунку №  НОМЕР_2 , відкритому в АТ «КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 . Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О. С. про накладення арешту на грошові кошти боржника, винесену 16 вересня 2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, в частині накладення арешту на грошові кошти за картковим рахунком № НОМЕР_2 , відкритим в АТ КБ «ПриватБанк». Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райду О. С. зняти арешт з грошових коштів по картковому рахунку №  НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .
 
У серпні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда О. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 . 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що приватний виконавець мав застосувати статтю 68 ЗУ «Про виконавче провадження» є помилковими. Звертає увагу суду на те, що згідно пункту 10-2 розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни РФ), а боржник мав право користуватися рахунком враховуючи, що сума заборгованості станом на 03 жовтня 2022 року складала суму у розмірі 66 920 грн 04 коп., що не перевищує 100 000 грн.
Також, як вважає заявник, суд не прийняв до уваги положення частини третьої статті 52 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачено обов`язок банку визначати цільове призначення рахунку, та в разі, якщо такий рахунок є зі спеціальним статусом, або зарплатним, соціальним/іншим, саме банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Тож заявник вважає, що суд перекладає обов`язки банку на приватного виконавця. Отже, як на думку заявника, виконавець не допускав неправомірної бездіяльності відносно боржника ОСОБА_1 .
 
Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій було допущено порушення норм процесуального права, які передбачені статтею 411 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень. 
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у  відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
 
Частиною першою статті 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їх права чи свободи.
 
Положеннями частини другої, третьої статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Автозаводський районний суд м. Кременчука від 19 січня 2022 року позов АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» кредитну заборгованість у розмірі 107 130 грн 12 коп. та судовий збір.
16 вересня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райди О. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 524/7291/21, виданого 08 червня 2022 року Автозаводським районним судом міста Кременчука на виконання вказаного рішення цього ж суду щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» кредитну заборгованість у розмірі 107 130 грн 12 коп. та судового збору, також постанову про арешт коштів боржника.
29 вересня 2022 року ОСОБА_1 письмово повідомив приватного виконавця про те, що він є військовослужбовцем й отримує грошове забезпечення на цю картку для виплат № НОМЕР_2 , тому просив виконавця зняти арешт з вказаного карткового рахунку, відкритого в АТ «КБ «ПриватБанк». Враховуючи, що виконавець цих дій не вчинив, тому ОСОБА_1 був змушений звернутися до суду.
 
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що приватний виконавець, отримавши від боржника повідомлення про те, що на вказаний рахунок боржник, як військовослужбовець, отримує грошове забезпечення, був зобов`язаний зняти арешт з цього рахунку, проте вказаних дій не вчинив. 
 
Отже суди дійшли правильного висновку про задоволення скарги, зважаючи на те, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. 
При цьому, виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі й грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. 
Тож тільки наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Тобто, державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати дані про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним. 
 
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
 
Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.
 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».
 
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
 
Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у  відповідності до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
 
Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
 
Тож суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які вважає обґрунтованими, що вказана норма права визначає грошові кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, однак обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
 
Відтак правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанції, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення. Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника покладається на виконавця. 
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували та не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права чи неправильно застосовані норми матеріального права.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Постановлені судові рішення, їх зміст і мотивування, а також доводи касаційної скарги, які по суті стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, свідчать про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки неправильного застосування норм права не встановлено, отже колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди Олександра Сергійовича на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука суду Полтавської області від 21 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 липня 2023  року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди Олександра Сергійовича, зацікавлена особа - акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» відмовити.
 
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити заявникові. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                       О. М. Осіян
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            Н. Ю. Сакара