Справа № 346/6265/18 
Провадження № 22-ц/4808/737/23 
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
                       секретаря                        Возняк В.Д.,        
                       з участю                сторін та їх представників,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Гвіздецької селищної ради Коломийського району, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про визнання незаконним та скасування рішення Гвіздецької селищної ради від 16.07.2008, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих на ім`я ОСОБА_1 , про скасування внесених відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2023 року під головуванням судді П`ятковського В.І. у м. Коломия,
в с т а н о в и в:
В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що рішенням Гвіздецької селищної ради № 153-ХХ/08 від 16 липня 2008 року йому передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1430 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3936 га. Ці земельні ділянки межують одна з одною та розташовані в АДРЕСА_1 .
Рішенням Гвіздецької селищної ради від 31 грудня 2004 року передано у власність ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,4310 га в тому числі по ділянках: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд – 0,1388 га; для ведення особистого селянського господарства площею – 0,2922 га.
Зазначає, що їх земельні ділянки межують між собою, проте на цей час межові знаки знищені. Під час будівництва огорожі він відступив від встановленої межі в глибину своєї земельної ділянки з метою влаштування рову для стоку дощових вод. Весною 2017 року ОСОБА_2 перекопав зазначений рів та влаштував вздовж огорожі, впритул до неї, металеву конструкцію, яка складається з металевих стовпів та листів металу. Через це стічні дощові води, а також вода від танення снігу збираються на подвір`ї, внаслідок чого псується огорожа, вимивається земельний покрив, виникають незручності у користуванні подвір`ям, він не має доступу до фундаменту огорожі.
Просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення металевої конструкції, яка складається з металевих стовпів та листів металу, а також зобов`язати його сприяти відновленню межових знаків між спірними земельними ділянками.
В липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до  ОСОБА_1 , Гвіздецької селищної ради Коломийського району, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про визнання незаконним та скасування рішення Гвіздецької селищної ради від 16.07.2008, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих на ім`я ОСОБА_1 , про скасування внесених відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру.
Вимоги зустрічного позову обґрунтував тим, що рішенням Гвіздецької селищної ради від 31 грудня 2004 року йому у власність передано земельні ділянки площею 0,4310 га. Огорожа між земельними ділянками зведена тридцять років том та фактично розмежовує спірні земельні ділянки сторін спору, що підтверджується актом обстеження, встановлення межових знаків та погодження меж від 28 червня 2008 року. Земельна ділянка площею 0,2922 га, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_2 є його власністю, а отже встановлена ним огорожа знаходиться на його земельній ділянці та твердження ОСОБА_1  про самоправність його дій є безпідставними. Крім того, в січні 2019 року він звернувся в міськрайонне управління у Коломийському районі та м. Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявами про реєстрацію земельних ділянок, проте отримав відмову у внесенні відомостей. Причиною такої відмови зазначено перетин земельних ділянок із ділянкою з кадастровим номером 2623255200:01:002:0152 та ділянкою із кадастровим номером 2623255200:0:002:0153, що належать ОСОБА_1 . Оскільки, приватизація земельних ділянок була здійснена ним у 2005 році, а ОСОБА_1 у 2008 році, то відповідне рішення Гвіздецької селищної ради та видані на підставі даного рішення державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 підлягають до скасування.
Просив визнати незаконним та скасувати рішення Гвіздецької селищної ради від 16.07.2008. Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3936 га, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, яку передано ОСОБА_1 . Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1430 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яку передано у власність ОСОБА_1 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2023 року задоволено первісний позов ОСОБА_1 . 
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,3936 га шляхом знесення металевої конструкції, яка складається з металевих стовпів та листів металу.
Зобов`язано ОСОБА_2 сприяти у відновленні межових знаків, які встановлюють межі між земельною ділянкою належною ОСОБА_2 , в АДРЕСА_2 та земельною ділянкою призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1430 га та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,3936 га, що належать ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 409,60 грн.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено 
У апеляційній скарзі та доповненні до неї  ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 , стверджуючи, що він під час будівництва огорожі відступив в глибину своєї ділянки, не вказав про той факт, що огорожа між його ділянкою та земельною ділянкою  ОСОБА_2 була зведена давно і така огорожа фактично розмежовує їхні земельні ділянки.
Вказаний факт підтверджується документально, зокрема актом обстеження, встановлення межових знаків і погодження меж земельної ділянки.
ОСОБА_1 вказує, що  ОСОБА_2 весною 2017 року самовільно перекопав його рів та почав влаштовувати вздовж його огорожі металеву конструкцію. ОСОБА_1 наголошує, що конструкція змонтована  ОСОБА_2 фактично на належній йому на праві власності земельній ділянці.
Однак згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 21 лютого 2005 року земельна ділянка площею 0,2922 га., є власністю  ОСОБА_2 .
В результаті проведення вказаних польових вимірювань було встановлено, що площа земельних ділянок, а також проміри і конфігурація відповідають наведеним у державних актах на право власності на землю.
При постановленні рішення документи які це підтверджують судом до уваги взяті не були.
Одночасно в рішенні суд посилається на лист Гвіздецької селищної ради №74/02-24 від 22 березня 2019 року як на доказ підставності позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд залишив поза увагою достовірність інформації, яку містить зазначений лист, конкретно про стовбці, які знаходяться з однієї сторони та з другої, приблизно на відстані до 2 м з однієї сторони та 3,5 м з другої від огорожі, яку встановив ОСОБА_1 .
Суд у рішенні наголошує, що селищний голова підтвердив те, що був присутній при встановленні межі земельних ділянок.
Cудом не взято до уваги те, що апелянт неодноразово звертався до ОСОБА_1  з пропозицією спільними зусиллями організувати водовідвід з метою направлення дощових стічних вод в обхід його земельної ділянки, так як дощові води з господарства ОСОБА_1 постійно попадали на земельну ділянку  ОСОБА_2 .
Апелянт зазначає, що суд при ухваленні рішення не взяв до уваги ні пояснення, ні письмові докази.
При ухваленні рішення суд також не взяв до уваги висновок додаткової судової земельно-технічної експертизи за № 279 від 13.12.2021, де зазначено, що на підставі складеного ситуаційного плану №4 взаємного розташування земельних ділянок ОСОБА_1 , які належать йому на праві власності, згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки: від 05.11.2018 та згідно їх фактичного користування, що розташовані в АДРЕСА_1 видно, що земельна ділянка площею 0,3936 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,1430 га зміщені та накладаються на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 . 
Рішенням Гвіздецької селищної ради від 16.07.2008 ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1430 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3936 га.
Оскільки вказаним рішенням органу місцевого самоврядування було передано ОСОБА_1 у власність зазначені земельні ділянки, які накладаються на земельну ділянку апелянта, рішення було прийнято з порушенням, тому воно не може бути законним та підлягає скасуванню. При ухваленні рішення суд залишив поза увагою вказаний факт.
Апелянт вважає, що суд неправильно дослідив та оцінив докази, оскільки чітко вбачається те, що він оформляв у власність свої земельні ділянки на початку 2005 року, а ОСОБА_1 - в кінці 2008 року, тобто пізніше, чого ним не спростовано, а судом проігноровано.
Зазначає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки в рішенні суду не зазначено жодних доводів його представника як на підставу вимог і заперечень та не надано їм оцінки, що підтверджені доказами, які долучалися до матеріалів справи, а також належних мотивів для їх відхилення. Судом не в повній мірі узагальнено та не зазначено виклад мотивованої оцінки кожного аргументу доводів його представника, взагалі відсутні пояснення представника, не зазначено про дослідження доказів наданих суду з його сторони, не зазначено мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.
Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що викладені в скарзі вимоги про скасування оскаржуваного рішення ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішення суду, не відповідають обставинам справи.
Вважає, що міркування апелянта є безпідставними та необґрунтованими, рішення суду є законним та обґрунтованим.
Апелянт вказує, що оскільки ним приватизація земельної ділянки зроблена раніше, а ОСОБА_1 належні йому земельні ділянки приватизував пізніше, тому ці обставини є підставами для скасування рішень органу місцевого самоврядування про передачу у власність ОСОБА_1 земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та визнання недійсними державних актів на право власності на спірні земельні ділянки.
Проте, таке твердження апелянта не відповідає дійсності.
В ході розгляду судом першої інстанції зазначені письмові докази які були досліджені в їх сукупності та взаємозв`язку із іншими, їм було надано належну правову оцінку, що викладена в мотивувальній частині рішення.
Також під час розгляду справи досліджено докази, що підтверджують безпідставність зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .
В подальшому апелянт вказує на безпідставність рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу металевої конструкції.
Свої заперечення ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що він після неодноразових безрезультатних звернень до ОСОБА_1 з метою вирішити ситуацією з відводом стічних вод встановив металоконструкцію на своїй земельній ділянці.
Однак, апелянт не заперечує проти факту встановлення ним зазначеної металоконструкції впритул до огорожі ОСОБА_1 . Крім того, факт встановлення даної конструкції підтверджується і здобутими під час розгляду справи доказами.
Також в обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги висновок додаткової судової земельно-технічної експертизи № 279 від 13 грудня 2021 року. Таке твердження апелянта також є безпідставним.
Висновки суду ґрунтуються на детальному та безпосередньому вивченні всіх здобутих доказів та встановлених обставин справи в їх взаємозв`язку та сукупності. Судом вірно визначено характер спірних правовідносин та застосовано саме ті норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини.
Викладені в доповненні до апеляційної скарги твердження частково дублюють те, що вже наведено в апеляційній скарзі. 
Одночасно, апеляційна скарга та її доповненні не містять достатніх та обґрунтованих підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_2 та його представник, апеляційну скаргу підтримали з мотивів наведеній у ній.
ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги заперечили, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Представники Гвіздецької селищної ради Коломийського району та Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Встановлено, що рішенням Гвіздецької селищної ради від 16 листопада 2004 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 97).
На підставі вказаного рішення Івано-Франківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» виготовлено технічний звіт по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок громадянину ОСОБА_2 в селищі Гвіздець площею 0,4310 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с. 93-94).
Рішенням Гвіздецької селищної ради від 31 грудня 2004 року затверджено технічну документацію на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки у власність гр. ОСОБА_2 на площу 0,4310 га в АДРЕСА_2 , та передано йому у власність земельні ділянки площею 0,4310 га в тому числі по ділянках: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд – 0,1388 га в тому числі двору – 0,0746 га, під будівлями – 0,0268 га, саду – 0,0374 га; для ведення особистого селянського господарства площею – 0,2922 га в т.ч. саду – 0,1564 га, ріллі – 0,1358 га (т.1 а.с. 98).
На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 видано Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ІФ № 036530 від 21 лютого 2005 року для будівництва обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0,1388 га, кадастровий номер 2623255200:01:002:0060 та Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ІФ № 036531 від 21 лютого 2005 року для ведення особистого селянського господарства площею 0,2922 га, кадастровий номер 2623255200:01:002:0061 (т.1 а.с.85, 86).
Відповідно до акту без дати між суміжними землекористувачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 погоджено межі земельних ділянок, що проходять умовно по землі та огорожі, встановлені межові знаки, що передані на збереження ОСОБА_2 (т.1 а.с.101).
Рішенням Гвіздецької селищної ради № 153-ХХ/08 від 16 липня 2008 року затверджено технічну документацію на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 загальною площею 0,5366 га в АДРЕСА_3 , передано йому у власність вказану земельну ділянку площею – 0,5366 га в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку – 0,1430 га, в т.ч. – саду – 0,0163 га, під будівлями – 0,0281 га, двору – 0,0986 га, та для ведення особистого селянського господарства – 0,3936 га, в т.ч. рілля – 0,1152 га, саду – 0,2784 га (т.1 а.с.11).
На підставі даного рішення селищної ради 08 грудня 2008 року ОСОБА_1 видано:
- Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 025053 від 08 грудня 2008 року для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1430 га, кадастровий номер 2623255200:01:002:0152;
- Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 025052 від 08 грудня 2008 року для ведення особистого селянського господарства площею 0,3936 га. кадастровий номер 2623255200:01:002:0153 (т.1 а.с. 27, 29).
Відповідно до акта від 28 червня 2008 року між суміжними землекористувачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 погоджено межі земельних ділянок, що проходять умовно по землі та по огорожі, встановлені межові знаки, що передані на збереження ОСОБА_1 (т.1 а.с. 15). Станом на час передачі у власність спірних земельних ділянок, площі ділянок відповідали розмірам вказаним у рішенні Гвіздецької селищної ради № 153-ХХ/08 від 16.07.2008 року, межові знаки встановлені, зауважень щодо меж від суміжних землекористувачів не надходило.
Як видно з матеріалів справи, земельні ділянки з кадастровими номерами 2623255200:01:002:0152 та 2623255200:01:002:0153, що належать ОСОБА_1 межують із земельною ділянкою з кадастровим номером 2623255200:01:002:00061, що належить ОСОБА_2 .
Навесні 2017 року останній встановив вздовж огорожі, впритул до бетонного фундаменту, що належить ОСОБА_1 , металеву зварну конструкцію, яка складається із металевих стовпчиків та металевих листів. Внаслідок встановлення даної конструкції доступ до огорожі є обмеженим. Межові знаки, що були встановлені під час визначення меж земельних ділянок станом на 2017 рік відсутні. Зазначені обставини підтверджуються показаннями сторін спору, фото та відеозаписами.
У зв`язку із виникненням між сторонами справи спору щодо меж земельних ділянок та порядку землекористування, на підставі заяви ОСОБА_1 комісією у складі голови селищної ради Ясуника В.С., інженера – геодезиста ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було проведено відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться на території АДРЕСА_4 . Як зазначено в Акті від 25 травня 2017 року ОСОБА_2 від підпису відмовився, оскільки з встановленою межею не згідний (т.1 а.с. 54).
Відповідно до листа Гвіздецької селищної ради № 163/02-24 від 24 травня 2017 року ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до проектної організації для встановлення меж в натурі.
Листом Коломийської районної державної адміністрації № М-925/ГЛ-У від 25.05.2017 р. рекомендовано ОСОБА_2 спільними зусиллями із ОСОБА_1 організувати роботи щодо водовідводу між сусідніми земельними ділянками.
Листом Гвіздецької селищної ради № 166/02-24 від 24 травня 2017 року рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільними зусиллями зробити водовідведення від вулиці Стефаника між суміжними господарствами (т.1 а.с. 92).
Актом від 01 червня 2017 встановлено, що фактична площа приватизованої ОСОБА_2 земельної ділянки відповідає площі, яка зазначена в Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ІФ № 036531, а саме: 0,2922 га (т.1 а.с. 159).
На підставі заяви ОСОБА_1 ТОВ «Західзем» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 0,5366 га: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд – площею 0,1430 га та ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,3936 га в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 22-50).
Відповідно до Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18 вересня 2018 року межі земельної ділянки кадастровий номер 2623255200:01:002:0152 площею 0,1430 га закріплені межовими знаками у кількості 7 шт., знаки передані на зберігання ОСОБА_1 , суміжний землекористувач ОСОБА_2 від підпису відмовився (т. 1 а.с.37).
Відповідно до Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18 вересня 2018 року межі земельної ділянки кадастровий номер 2623255200:01:002:0153 площею 0,3936 га закріплені межовими знаками у кількості 10 шт., знаки передані на зберігання ОСОБА_1 , суміжний землекористувач ОСОБА_2 від підпису відмовився (т.1 а.с. 39).
На підставі нотаріально посвідчених приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцко П.П. заяв, від 14 вересня 2018 р. (реєстр № 2575 та реєстр № 2577) про внесення в Держаний земельний кадастр зміни на земельні ділянки кадастровий № 2623255200010020152 та кадастровий номер 2623255200010020153 було внесено відповідну інформацію щодо площі, конфігурації та меж земельних ділянок до Державного земельного кадастру.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2604088282018 від 05 листопада 2018 року земельна ділянка кадастровий номер 2623255200:01:002:0152, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,1430 га належить на праві власності ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 42).
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2604088352018 від 05 листопада 2018 року земельна ділянка кадастровий номер 2623255200:01:002:0153, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,3936 га належить на праві власності ОСОБА_1 (т.1 а.с. 47).
Площі спірних земельних ділянок ОСОБА_1 після проведення встановлення (відновлення) меж та внесення відомостей до Державного земельного кадастру не змінились та відповідають площам, вказаним у рішенні Гвіздецької селищної ради № 153-ХХ/08 від 16 липня 2008 року.
Листом Гвіздецької селищної ради № 74/02-24 від 22 березня 2019 р. селищний голова ОСОБА_7 підтвердив те, що був присутній при встановленні межі земельних ділянок та те, що дерев`яні «колишки» знаходяться приблизно на відстані до 2 м з однієї сторони та 3,5 м з другої сторони від огорожі ОСОБА_1 (т.1 а.с. 136).
Відповідно до Акту від 01 червня 2017 року складеного на підставі звернень ОСОБА_2 до Гвіздецької селищної ради щодо звинувачень ОСОБА_1 про те, що він забирає у нього частину його земельної ділянки, селищним головою за участі землевпорядника та в присутності ОСОБА_2 його захисника Наливайко С.М. 01.06.2017 було здійснено контрольний замір приватизованої Комаришиним С.М. земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 , яка межує з ділянкою ОСОБА_1 . В результаті чого було встановлено, що фактична площа приватизованої ОСОБА_2 земельної ділянки відповідає площі, яка зазначена в Державному акті на право власності на земельну ділянку, серії ІФ-№036531, а саме: 0,2922 га (т.1 а.с. 159).
ОСОБА_2 22 січня 2019 року звернувся до міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 2623255200:01:002:0061 площею 0,2922 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 87).
Рішенням управління від 30 січня 2019 року № РВ-2600492152019 ОСОБА_2 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Причина відмови: перетин ділянок з ділянкою 2623255200:01:002:0152 (площа співпадає на 3,988%), ділянкою 2623255200:01:002:0153 (площа співпадає на 2,8186%), ділянкою 2623255200:01:002:0126 (площа співпадає на 2,009%) (т.1 а.с. 88). 
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26 вересня 2022 року земельна ділянка кадастровий номер 2623255200:01:002:0126 належить на праві власності ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 206).
Згідно висновку експерта № 821 від 18 жовтня 2019 року судової земельно-технічної експертизи: фактична площа земельної ділянки на місцевості, якою користується ОСОБА_1 , складає 0,1430 га, і відповідає площі зазначеній у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 025053 від 08 грудня 2008 року з кадастровим номером 2623255200010020152 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка складає 0,1430 га, однак не відповідає лінійним промірам фактичного користування земельної ділянки, лінійним промірам зазначеним в Державному акті на право власності; фактична площа земельної ділянки на місцевості, якою користується ОСОБА_1 , складає 0,3746 га, і не відповідає площі зазначеній у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 025052 від 08 грудня 2008 року з кадастровим номером 2623255200010020152 за цільовим призначенням для ведення селянського господарства, яка складає 0,3936 га, а також не відповідає лінійним промірам фактичного користування земельної ділянки, лінійним промірам зазначеним в Державному акті на право власності; фактична площа земельної ділянки на місцевості, якою користується ОСОБА_2 складає 0,1386 га, практично відповідає площі зазначеній у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 036530 від 21 лютого 2005 року з кадастровим номером 2623255200010020060 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка складає 0,1388 га, однак не відповідає лінійним промірам фактичного користування земельної ділянки, лінійним промірам зазначеним в Державному акті на право власності; фактична площа земельної ділянки на місцевості, якою користується ОСОБА_2 складає 0,2923 га, практично відповідає площі зазначеній у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 036531 від 21 лютого 2005 року з кадастровим номером 2623255200010020061 за цільовим призначенням для ведення селянського господарства, яка складає 0,2922 га, однак не відповідає лінійним промірам фактичного користування земельної ділянки, лінійним промірам зазначеним в Державному акті на право власності; перетину вказаних земельних ділянок, якими користуються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не існує (т.1 а.с. 185-200).
Згідно висновку № 279 додаткової судової земельно-технічної експертизи, вказано, що земельні ділянки ОСОБА_1 , які належать йому на праві власності згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки: № НВ-2604088282018; № НВ-260408835522018 від 05 листопада 2018 року з кадастровими номерами: 2623255200:01:002:0152 площею 0,1430 га; 2623255200:01:002:0153 площею 0,3936 га зміщені та накладаються на земельну ділянку ОСОБА_2 по межі Г-Д (т.2 а.с. 143-151).
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства, тощо.
Відповідно до ч. 3 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.
Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 118 ЗК України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Згідно ч.ч. 8-10 ст. 118 ЗК України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.
Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Отже, положеннями Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) передбачено порядок отримання громадянином у власність земельних ділянок, порушення якого є підставами до скасування правовстановлюючого документу (Державного акту) про право власності на земельну ділянку.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів.
Відповідно до п. 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.
Відповідно до п. 144 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, якщо факт невідповідності відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які є підставою для внесення таких відомостей, підтверджено, Державний кадастровий реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру безоплатно виправляє допущену помилку.
Відповідно до п. 4.1. «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої Наказом Держкомзему від 18 травня 2010 N 376 (що діяла станом на час відновлення ОСОБА_1 меж належних йому земельних ділянок, тобто 2018 рік (далі-Інструкція): відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.
Згідно п. 4.2. Інструкції власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Пункт 4.3. Інструкції: відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Суд першої інстанції при вирішенні первісного позову дійшов висновку про наявність підстав для усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 .
Однак, колегія апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції є неправильний з урахуванням такого.
Відповідно до акту без зазначення дати від 2004 року між суміжними землекористувачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 погоджено межі земельних ділянок, що проходять умовно по землі та огорожі, встановлені межові знаки, що передані на збереження ОСОБА_2 (т.1 а.с. 101).
На час передачі ОСОБА_2 у власність спірних земельних ділянок їхні площі відповідали тим, які були вказані у рішенні Гвіздецької селищної ради № 153-ХХ/08 від 16 липня 2008 року, межові знаки встановлені, зауважень щодо меж від суміжних землекористувачів не надходило.
Відповідно до Акту від 25 травня 2017 року складеного комісією в складі: селищного голови Ясуника В.С. в присутності замовника ОСОБА_1 , а також власників та землекористувачів сусідніх земельних ділянок провела відновлення меж земельної ділянки, вказано, що погоджені межові знаки та межі в натурі відповідають фактичному використанню земельної ділянки (т. 1 а.с. 137).
       Висновком судової земельно-технічної експертизи № 821 від 18.10.2019 встановлено, що перетину вказаних земельних ділянок, якими користуються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не існує.
Згідно даних, які містяться у висновку № 279 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 13.12.2021 навпаки зазначається, що земельні ділянки: № НВ-2604088282018; № НВ-260408835522018 від 05 листопада 2018 року з кадастровими номерами: 2623255200:01:002:0152 площею 0,1430 га; 2623255200:01:002:0153 площею 0,3936 га зміщені та накладаються на земельну ділянку ОСОБА_2 по межі Г-Д (т.2 а.с. 143-151).
       З врахуванням вищенаведеного, вбачається, що підстав для задоволення первісного позову в суду першої інстанції не було, оскільки наявні в справі докази свідчать про те, що перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 ОСОБА_2 не чинить.
       Що стосується рішення в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову, колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку у його відмові. Суд при цьому вказав, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, а судом не встановлено порушень Гвіздецькою селищною радою вимог відповідних нормативно-правових актів щодо підстав, умов та порядку надання ОСОБА_1 у власність спірних земельних ділянок, що могли б слугувати підставою для визнання недійсними та скасування оскаржуваних рішення від 16 липня 2008 року та Державних актів від 08 грудня 2008 року.
Накладання земельних ділянок на межі між ділянками ОСОБА_1  та  ОСОБА_2 не є результатом порушень, допущених Гвіздецькою селищною радою або ОСОБА_1 під час надання йому у власність спірних ділянок, що могли б бути підставами для скасування оскаржуваних рішення та актів.
ОСОБА_1  в 2018 році було проведено відновлення меж належних йому спірних земельних ділянок. За результатами геодезичних робіт працівниками ТОВ «Західзем» було виявлено технічні помилки у системі координат геодезичних прив`язок кутів повороту меж земельних ділянок. Зазначені помилки в ході геодезичних та вимірювальних робіт було виправлено, координати точок кутів повороту зовнішніх меж обчислено в системі координат 1963 року, складено кадастрові плани меж землекористування із зазначенням суміжних землекористувачів та довжин ліній, площ землекористування і периметру меж. Зазначені виправлення та зміни відображені у Технічній документації ТОВ «Західзем» за 2018 рік. При цьому площі спірних земельних ділянок після відновлення меж в натурі на місцевості залишились відповідними до площ, що були передані ОСОБА_1 у власність на підставі рішення Гвіздецької селищної ради від 16 липня 2008 року та такими, що вказані у правовстановлюючих документах – Державних актах на право власності на земельні ділянки.
Колегія суддів зазначає, що визнання незаконними рішення Гвіздецької селищної ради від 16.07.2008, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих на ім`я  ОСОБА_1  не вирішить спір по суті. 
При цьому, втручання у право відповідача за зустрічним позовом мирно володіти своїм майном відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можливе не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Отже, сторонам у справі потрібно усунути технічні помилки, допущені під час визначення меж суміжних земельних ділянок, яке проводилося у різний час, відповідно до порядку, визначеному у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр». Встановлення (відновлення) меж земельних ділянок потрібно у зв`язку з неможливістю визначення меж, які б відповідали державним актам, можливо, і шляхом зміни площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок обох сторін. При цьому формування нових земельних ділянок не здійснюється, а лише вносяться зміни до відомостей про нові межі земельних ділянок до Державного земельного кадастру.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 серпня 2020 року у справі № 583/669/15-ц (провадження № 61-756св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 360/2066/17 (провадження № 61-14866 св 20).
Таке встановлення (відновлення) може бути здійснено за згодою сторін як за фактичним використанням, так і за межами, які сторони погодять між собою.
Причиною відмови ОСОБА_2 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є наявність перетину його ділянки з ділянками відповідача за зустрічним позовом (площа співпадає на 3,988%, площа співпадає на 2,8186%), та ділянкою ОСОБА_8 (площа співпадає на 2,009%).
Тобто ОСОБА_2 , який не надав жодних доказів щодо звернення до відповідача за зустрічним позовом чи органу місцевого самоврядування, у позасудовому порядку має можливість скористатися визначеним у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», ст. 79-1, 107, 158 ЗК України способом відновлення своїх порушених прав, зокрема і шляхом усунення технічних помилок, і лише після незгоди з результатами таких виправлень та у випадку порушень при визначенні конкретних меж земельних ділянок, ОСОБА_2 може звернутися до суду за захистом порушених прав.
Межі суміжних земельних ділянок можуть бути змінені (узгоджені) їх власниками без формування нових земельних ділянок за належним чином розробленою технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель.
Щодо вимоги про скасування відомостей щодо земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, то суд першої інстанції вірно зазначив, що такі вимога є похідною й залежать від законності рішення відповідного органу, на підставі якого вона здійснюється.
Доводи апелянта про скасування рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції.
В ході розгляду судом першої інстанції досліджено докази у справі, яким було надано належну правову оцінку.
Тому колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову є правильним та скасуванню не підлягає.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню щодо задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, а в решті слід залишити без змін.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
       п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2023 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою скасувати. 
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити. 
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук                                                                                        О.О. Томин