Ухвала
 
10 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 643/10647/18 
провадження № 61-11591ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алекаєва Зінаїда Борисівна,                                про визнання заповіту недійсним,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алекаєва З. Б. (далі - приватний нотаріус ХМНО                                                Алекаєва З. Б.), в якому просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3                             на користь ОСОБА_1 , посвідчений у 2017 році.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус ХМНО Алекаєва З. Б., про визнання заповіту недійсним задоволено.
Визнано недійсним заповіт, посвідчений 10 серпня 2017 року приватним нотаріусом ХМНО Алекаєвою З. Б. від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого в реєстрі за № 1093.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі                            704,80 грн, витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 28 000,00 грн, витрати на проведення експертизи у розмірі 14 415,24 грн.
31 липня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася                                до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду                      та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга                        на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку                            на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів                                                        з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску                             з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третійстатті 394 цього Кодексу.
У касаційній скарзі заявник заявила клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги.
Клопотання обґрунтовано тим, що копію постанови Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року вона не отримувала, а з текстом постанови ознайомилася після ознайомлення з матеріалами справи 22 травня 2023 року.                      На підтвердження клопотання надала копію заяви про ознайомлення з матеріалами справи, яка зареєстрована судом першої інстанції 08 травня 2023 року. Також заявник надала копію супровідного листа від 25 листопада 2022 року                                        про направлення оскарженої постанови на її поштову адресу та копію супровідного листа від 30 листопада 2022 року про направлення справи до суду першої інстанції. 
Разом із тим, ОСОБА_1 зазначила, що втратила зв'язок зі своїм адвокатом. Крім того, в грудні 2022 року через постійні стреси, пов`язані зі збройною агресією російської федерації і регулярними обстрілами погіршився її стан здоров'я, у зв'язку із чим вона до сих пір перебуває на лікуванні. На підтвердження вказаного заявник надала копії медичних документів. 
Раніше заявник зверталася із касаційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року, однак ухвалою від 13 липня 2023 року Верховний Суд повернув її касаційну скаргу, оскільки заявник не виконала вимоги ухвали Верховного Суду від 21 червня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху. 
На думку ОСОБА_1 цього достатньо для визнання поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження та поновлення цього строку. 
Однак наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів того, що суд апеляційної інстанції не направляв копію оскаржуваної постанови заявнику та що заявник не отримувала дану постанову. 
З постанови апеляційного суду встановлено, що повний текст постанови виготовлено 14 листопада 2022 року. Таким чином, строк на касаційне оскарження закінчився 14 грудня 2022 року (середа).  
Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року зареєстрована                                в реєстрі 16 листопада 2022 року, оприлюднена - 17 листопада 2022 року.
Заявник звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою 31 липня 2023 року, тобто з пропуском строку касаційного оскарження. 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні  в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі                        у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Оскільки належних доказів порушень апеляційним судом порядку направлення копій постанови учасникам справи (заявнику) заявник не надала, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання відповідних доказів.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини                                      та основоположних свобод. 
При цьому, заявник повинна була цікавитися рухом справи, так як апеляційна скарга була подана саме нею, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Разом із тим, наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки нею не зазначені обставини, що перешкоджали їй при поданні матеріалів на усунення недоліків поданої в липні 2023 року касаційної скарги, виконати належним чином вимоги ухвали Верховного Суду 21 червня 2023 року                    про залишення касаційної скарги без руху . Невиконання вимог ЦПК України                          та ухвали суду не є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження.
Заявник дійсно в силу норм ЦПК України має право на повторне звернення до суду касаційної інстанції, але це не означає безумовне поновлення строку касаційного оскарження.
З огляду на ухвалу Верховного Суду від 13 липня 2023 року заявнику було повернуто касаційну скаргу у зв`язку із невиконанням ухвали Верховного Суду від 21 червня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху. 
У зв`язку з наведеним вище, заявнику слід направити на адресу суду заяву                             про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, та навести інші підстави з відповідними доказами.
Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                              є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного                                 у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції                                    в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах,                                     що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Тож, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.
Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання                       у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт                             1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права                                        у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку                               з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права                                    у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права                      у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який                        є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.
Частиною першою статті 411 ЦПК України визначено такі підстави для касаційного оскарження: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;                             2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід,                          і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії,                                  що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;                     6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної                                        або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою оскарження є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі,                                      що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення                                       для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої                                 статті 389 цього Кодексу; 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;                    4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України,                            у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Верховний Суд роз`яснює заявнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені                    в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що коректне зазначення підстав касаційного оскарження та їх належне обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яке необхідне для вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.
ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України,                          що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги                         з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку                                на касаційне оскарження відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року залишити без руху.
Надати заявнику строк для виконання зазначених в ухвалі вимог, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                           Є. В. Петров