Дата документу 02.08.2023 Справа № 2-2408/11

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 2-2408/11         Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Провадження №22-ц/807/1338/23         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 серпня 2023 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,  Бєлової А.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2023 року, у справі за скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на дії приватного виконавця, суб`єкт оскарження приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, заінтересована особа: ОСОБА_1 , - 
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулося до суду із скаргою на дії приватного виконавця, суб`єкт оскарження приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, заінтересована особа: ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги зазначив, що 05 грудня 2011 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя винесено рішення по справі № 2-2408/11, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № КР 13-2008 від 12 березня 2008 року у розмірі 486 423,07 грн. На виконання зазначеного рішення судом 27 квітня 2012 року видано виконавчий лист. Починаючи з 30 травня 2012 року виконавчий лист неодноразово був на виконанні в органах виконавчої служби. Станом на дату звернення з даною скаргою виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізька область Котула А.М. Виконавче провадження № 62801183 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 12 серпня 2020 pоку).

У боржника на праві власності є нерухоме майно, а саме квартира, що розташована, за адресою: АДРЕСА_1 та заходиться в іпотеці у AT «Таскомбанк» на підставі іпотечного договору, посвідченого 12 березня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В.

20 грудня 2021 року стягувачем направлено заяву про звернення стягнення на майно, що належить боржнику, тобто фактично спонукання приватного виконавця щодо вчинення дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження» задля виконання рішення суду.

У відповідь на зазначену заяву стягувачем отримано листа № 0129/1502 від 18 січня 2022 року від приватного виконавця в якому зазначено, що відповідно до інформації, отриманої від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання неповнолітньої особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг № 9888 від 17 грудня 2021 року зазначена неповнолітня особа зареєстрована в іпотечній квартирі з 11 липня 2017 року по теперішній час. 

Посилаючись на зазначену інформацію приватний виконавець зробив висновок про необхідність звернення до органу опіки та піклування, щодо надання згоди на реалізацію нерухомого майна права користування яким має дитина, в зв`язку з чим здійснення опису та арешту майна, що належить боржнику та подальшої його реалізації на даний час неможливе. Виконавче провадження відкрите 12 серпня 2020 року та на цей час дії для виконання рішення суду не здійснені. 

Стягувач вважає незаконною бездіяльність приватного виконавця, щодо виконання рішення суду, порушуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку». Водночас на переконання стягувача, боржником було зареєстровано в іпотечній квартирі малолітню особу, яка не є його донькою з метою ухилення від виконання рішення суду, враховуючи відсутність іншого майна у боржника або доходів.

Враховуючи викладене, стягувач вважає, що згода органу опіки та піклування для передачі на реалізацію квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для виконання рішення від 05 грудня 2011 року Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-2408/11, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 486 423,07 грн - не потрібна.

Посилаючись на вищенаведені обставини, стягувач просить суд визнати незаконним бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізька область Котула Артем Михайлович щодо невжиття за виконавчим провадженням № 62801183 заходів примусового стягнення, а саме здійснення опису, арешту та подальшої реалізації квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для виконання рішення від 05 грудня 2011 року Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-2408/11. Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізька область Котула Артема Михайловича вжити за виконавчим провадженням № 62801183 заходи примусового стягнення щодо реалізації квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку» для виконання рішення від 05 грудня 2011 року Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-2408/11 без отримання дозволу органу опіки та піклування на таку реалізацію.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2023 року у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Таскомбанк» на бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула Артема Михайловича відмовлено. 

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство «Таскомбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування  судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального  правата неправильне застосування норм матеріального права просить скаргу АТ «Таскомбанк». задовольнити, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2023 року скасувати.Визнати незаконним бездіяльність приватного виконавця виконавчоо округу Запорізька область Котула Артема Михайловича щодо невжиття за виконавчим провадженням № 62801183 заходів примусового стягнення, а саме здійснення опису, арешту та подальшої реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 для виконання рішення від 05 грудня 2011 року Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-2408/11. Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізька область Котула Артема Михайловича вжити за виконавчим провадженням № 62801183 заходи примусового стягнення щодо реалізації квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» для виконання рішення від 05 грудня 2011 року Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-2408/11 без отримання дозволу органу опіки та піклування на таку реалізацію.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є онукою боржника/власника з моменту свого народження зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до укладеного в 2008 році є іпотечним майном за кредитним договором «КР-13-2008 від 12 березня 2008 року. При цьому, Банк, як іпотекодерджатель дозволу на реєстрацію вказаної малолітньої дитини в іпотечній квартирі не надавав. Разом з малолітньою особою зареєстровано проживання також її матері ОСОБА_3 , яка є невісткою боржника, що свідчить про відсутність встановленої опіки або піклування. У малолітньої ОСОБА_2 право користування іпотечною квартирою не виникло, з огляду на недобросовісні дії боржника, щодо перешкоджанню виконавчому провадженню - дозвіл органу опіки та піклування на реалізацію зазначеної нерухомості не потребується. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , адвокат Сєдов М.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, заінтересована особа -  ОСОБА_1 ,будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, судової повістки (а.с.115, а.с.128) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що   Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, заінтересована особа- ОСОБА_1 були належним чином повідмленні про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 реалізува своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності вищезазначених осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

В силу вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, проте, як вбачається з матеріалів справи в квартирі, яка належить боржнку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання малолітньої ОСОБА_2 .. Стягувач АТ «Таскомбанк» не надав суду доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 не є опікуном малолітньої ОСОБА_2 , тобто особою, яка замінює батьків останній, тому в скарзі необхіно відмовити.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 05 грудня 2011 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по справі № 2-2408/11, яким задоволено позов ПАТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: ТОВ «Траверс-2004» про стягнення заборгованості за кредитним договором № КР від 12 березня 2008 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Таскомбанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 486 423,07 грн, з яких: 330 00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 85 467,36 грн - заборгованість за відсотками; 70 955,71 грн - пеня, нарахована за порушення строків погашення за кредитом та відсотками. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ТАСкомбанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 486 423,07 грн, з яких: 330 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 85 467,36 грн - заборгованість за відсотками; 70 955,71 грн - пеня, нарахована за порушення строків погашення за кредитлом та відсотками. Загальну суму стягнення на користь ПАТ «ТАСкомбанк» за цим рішенням обмежено розміром у сумі 486 423,07 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору (т.1 а.с.28-29).

Ухвалою Апеляціного суду Запорізької області рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2011 року у цій справі залишено без змін (т. 1 а.с.117-119).
На виконання вказаного рішення суду, АТ «Таскомбанк» 27 квітня 2012 року були видані чотири виконавчі листи та отриманні банком 15 травня 2012 року, зокрема, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 486 423,07 грн, з яких: 330 00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 85 467,36 грн - заборгованість за відсотками; 70 955,71 грн - пеня, нарахована запорушення строків погашення за кредитом та відсотками (т.1 а.с.121,127).

Починаючи з 30 травня 2012 року виконавчий лист неодноразово був на виконанні в органах виконавчої служби. 

Станом на дату звернення АТ «Таскомбанк» зі скаргою, виконавчий лист відносно ОСОБА_1 знаходиться на виконані у приватного виконавця виконавчого округу Запорізька область Котула А.М..

12 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізька область Котула А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа ВП № 62801183 (а.с.3).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої приватним виконавцем Котулою А.М. 27 березня 2023 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 380387723101, підстава для державної реєстрації: дублікат Договору купівлі-продажу, серія та номер: 1401 від 10 липня 2013 року, видавник: приватний нотаріус ЗМНО, ОСОБА_5 (дублікат виданий 02 червня 2014 року за номер 1-44 (а.с.59-61). 

Відповідно до Іпотечного договору № ДЗ 156-08 від 20 березня 2008 року, вказана квартира ОСОБА_1 передана в іпотеку ВАТ «АБ «Бізнес Стандарт» в рахунок забезпечення ним виконання умов Кредитного договору № КР 13-2008 року (п.1.1 Договору) (а.с.6-10).

В межах виконавчого провадження № 62801183 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. 13 серпня 2020 року винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 380387723101, підстава для державної реєстрації: дублікат Договору купівлі-продажу, серія та номер: 1401 від 10 липня 2013 року, видавник: приватний нотаріус ЗМНО, ОСОБА_5 (дублікат виданий 02 червня 2014 року за номер 1-44), що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 535 365,38 грн (а.с.58).

20 грудня 2021 року стягувачем направлено заяву про звернення стягнення на майно, що належить боржнику тобто фактично спонукання приватного виконавця щодо вчинення дій передбачених ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» за для виконання рішення суду (а.с.14). 

У відповідь на зазначену заяву стягувачем отримано листа № 0129/1502 від 18 січня 2022 року від приватного виконавця в якому зазначене наступне: «відповідно до інформації, отриманої від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання неповнолітньої особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому відповідно до п. 28 розділу V111 Інструкції, з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 02 квітня 2012 року у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклуванняю. Виконавцем направлено запит про надання дозволу на реалізацію від 17.10.2022 року до органу опіки та піклування. У зв`язку з наведеним, здійснення опису та арешту майна, що належить боржнику та подальшої її реалізації на даний час неможливе » (а.с.16).

Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг № 9888 від 17 грудня 2021 року неповнолітня особа ОСОБА_2 зареєстрована в іпотечній квартирі з 11 липня 2017 року по теперішній час (а.с.15). 

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності тощо.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 39 Закону України "Про іпотеку" передбачає можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції з прав людини (далі - Конвенція), також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа "Жовнер проти України" від 29 червня 2004 року, заява N 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Як вбачається з матеріалів справи Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулою А.М. від 12 серпня 2020 року ВП № 6280118 була відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-2408/2011 виданого 27 квітня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Таскомбанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 486 423,07 грн, з яких: 330 00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 85 467,36 грн - заборгованість за відсотками; 70 955,71 грн - пеня, нарахована за порушення строків погашення за кредитом та відсотками. Стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ТАСкомбанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 486 423,07 грн, з яких: 330 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 85 467,36 грн - заборгованість за відсотками; 70 955,71 грн - пеня, нарахована за порушення строків погашення за кредитом та відсотками. Загальну суму стягнення на користь ПАТ «ТАСкомбанк» за цим рішенням обмежено розміром у сумі 486 423,07 грн ( а.с. 3).

Відповідно до вимог п.28 розділу VIII Інструкції, з організації примусового виконання рішень, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

З метою встановлення зареєстрованих в квартирі неповнолітніх осіб, виконавцем було направлено запит про зареєстрованих осіб від 13 серпня 2020 року за вих. № 0129/4974 до Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.65).

Відповідно до інформації, отриманої від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 11 липня 2014 року по теперішній час, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 24 вересня 2003 року по теперішній час,  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_4  по теперішній час (а.с.66). 

З метою перевірки інформації, виконавцем повторно було направлено запит до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 30 листопада 2021 року за вих. № 0129/14294 та отримано відповідь, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 11 липня 2014 року по теперішній час, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 24 вересня 2003 року по теперішній час,  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_4  по теперішній час (а.с.67,68).

Виконавцем направлено запит про надання дозволу на реалізацію від 17 січня 2022 року до Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради.

27 березня 2023 року виконавцем повторно направлено запит до Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради.

Станом на 29 березня 2023 року відповіді не надходило.

Представником AT «Таскомбанк» було надано на адресу приватного виконавця заяву про зверненая стягнення на майно, що належить боржнику від 20 грудня 2021 року (вх. № 393 від 17 січня 2022 року), а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в іпотеці у АТ « Таскомбанк» та виконавцем було повідомлено AT «Таскомбанк» про неможливість здійснення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію майна боржника, оскільки у зазначеній квартирі зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 11 липня 2017 року по теперішній час. 

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі N 754/15589/14-ц (провадження N 61-3066св19) встановив, що виключна правова проблема щодо необхідності отримання державним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти вже була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі N 755/12052/19 (провадження N 14-113цс21).

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2021 року  дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу Держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій Держвиконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців. Отже, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

Виходячи з вищевикладеного, згода органу опіки та піклування при виконанні судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, законом не вимагається, а в разі виконання інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу з боржника ( його поручителя) на суму зобов`язань, отримання дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ніколаєвською Л.Б. 10 липня 2003 року та зареєстрований в реєстрі за № 1401, що підтверджується витягом № 18001560 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який було виданий Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 06.03.2008 року хоча і є предметом іпотеки за договором іпотеки № ДЗ156-08 від 20 березня 2008 року, в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договорм № КР 1302008 від 12 березня 2008 року ( а.с. 6-10), проте судове рішення про звернення стягнення на зазначену квартиру відсутнє. 

У даній справі на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулова А.М. перебуває виконавчий лист № 2-2408/2011 року виданий 27 квітня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ « Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором № КР 1302008 від 12 березня 2008 року у розмірі 486423,07 грн.

Таким чином, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, отримання приватним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. 

Разом з тим, у п. 92 вищезазначеної Постани Великої Палати Верховного у справі у справі N 755/12052/19 (провадження N 14-113цс21) зазначено, що не дивлячись на суперечливі висновки суду апеляційної інстанції щодо місця проживання дітей та їх матері, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про порушенням заявницею вимог частини п`ятої статті 19 Закону про виконавче провадження шляхом реєстрації у спірній квартирі малолітньої та неповнолітньої дітей підчас виконавчого провадження. На переконання Великої Палати Верховного Суду зазначені дії заявниці не можуть свідчити про виникнення у дітей житлових прав на спірну квартиру.

У пункті 96 Постанови зазначено, що Верховний Суд у постанові від 08 червня 2021 року у справі N 607/8145/18, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 травня 2019 року у справі N 639/5828/15-ц (провадження N 61-29627св18), від 06 листопада 2019 року у справі N 346/432/16-ц (провадження N 61-29148св18) та від 19 червня 2019 року у справі N 695/2714/15-ц (провадження N 61-29000св18), зазначив, що чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні діти, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.

У пункті 97 Постанови зазначено, що керуючись принципом розумності як однією з загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), враховуючи принцип верховенства права, виходячи із завдання цивільного судочинства та застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що встановлених обставин справи достатньо для твердження про те, що Держвиконавцем не було допущено порушення відповідних прав неповнолітніх осіб у спосіб, зазначений заявницею.

Таким чином, розглянувши справу Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність отримання держаним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, однак саме у цій справі не погодилася з доводами скаржниці, оскільки дійшла висновку, що у її онуків житлові права на її нерухомість не виникли з огляду на недобросовісні дії скаржниці щодо реєстрації місця проживання власних онуків саме з метою перешкоджання виконавчому провадженню.

ЄСПЛ у пункті 65 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04) зазначив, що якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" ("Scordino v. Italy", заява N 36813/97, п. 183). Так само й у справах про невиконання судових рішень: будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі "Метаксас проти Греції", п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції.

Суд наділений правом вживати заходів забезпечення виконання рішення, встановлювати порядок і спосіб його виконання, отже і вирішити питання про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровано місце проживання дітей.

У відповідності до частини шостої статті 431 ЦПК України суд наділений правом вживати заходи, спрямовані на забезпечення виконання рішення суду, передбачені статтею 150 ЦПК України (іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому державний виконавець у межах наданих йому Законом України "Про виконавче провадження" та статтею 435 ЦПК України повноважень, у разі неможливості виконання судового рішення, не позбавлений права звертатися до суду із заявою (поданням) про зміну способу та порядку його виконання
.
Слід також звернути увагу на те, що чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Проте виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3,6,22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

При цьому дбати про дітей та їх інтереси мають насамперед батьки, а держава охороняє інтереси дітей при вчиненні саме батьками дій, які можуть нашкодити інтересам дітей.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі N 453/1637/21 (провадження N 61-7418св22).

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець має право звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: статус нерухомого майна (чи є воно предметом іпотеки), з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; який ступінь споріднення між дітьми і боржником та інші обставини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.

Водночас, відмовляючи у задоволенні скарги АТ «Таскомбанк», суд першої інстанції не врахував фактичних обставн справи, вимог закону та прийшов до помилкового висновку відмовляючи в задоволенні скарги, не вживши заходів, спрямованих на забезпечення виконання рішення суду, передбачених статтями 150, 435 ЦПК України, не вирішивши фактично заяви АТ «Таскомбанк» про звернення стягнення на спірну квартиру, тобто вчинення всіх необхідних дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження» задля виконання рішення суду. 

        Викладене дає підстави для висновку, що  апеляційна скарга АТ «Таскомбанк» підлягає частковому задоволенню,  а ухвала  Жовтневого районного суду м. Запоріжжя  від 14 квітня 2023 року  підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про  часткове задоволення скарги. При цюму, слід зауважити, що вимога скарги АТ «Таскомбанк» зазначена в пункті 2  її прохальної частини є передчасною, оскільки  з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, права власності або право користування якими мають діти, приватний виконавець зобов`язаний вирішити по суті заяву стягувача АТ «Таскомбанк» від 20 грудня 2021 року про звереення стягнення на майно, що належить боржнику, звернувшись до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована неповнолітня дитина, тому саме в цьому провадженні підлягає вирішення питання щодо виникнення у неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 житлових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій остання зареєстрована з 11 липня 2017 року.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

У відповідності до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу частково, скасовує прийняте у справі судове рішення та ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення скарги АТ «Таскомбанк», з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. на користь АТ«Таскомбанк» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого банком за подання апеляційної скарги, відповідно до пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1342 грн (2684:2).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2023 року у цій справі скасувати . Прийняти нове судове рішення про часткове задоволення скарги.

Визнати незаконним бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович щодо невжиття за виконавчим провадженням № 62801183 заходів примусового стягнення, а саме здійснення опису, арешту та подальшої реалізації квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для виконання рішення від 05 грудня 2011 року Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-2408/11.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула Артема Михайловича звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на квартиру, яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована неповнолтня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до виконавчого листа № 2-2408/2011 виданого 27 квітня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

В іншій частині скарги відмовити.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Катула Артема Михайловича на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1342 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 08 серпня 2023 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.