ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2023 року                                                        Справа № 906/57/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Тимошенко О.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" на рішення Господарського суду Житомирської області від 05 червня 2023 року (повний текст складено 15.06.2023) у справі № 906/57/23 (суддя Вельмакіна Т.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ-Груп"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент"
про стягнення 289 936,35 грн (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 31.03.2023)
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270 та частини 13 статті 8 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.06.2023 у справі №906/57/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ-Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" про стягнення 289936,35 грн (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 31.03.2023), задоволено частково.
Зменшено розмір пені та штрафу до 50%: пеню - до 31 246,03 грн, штраф - до 17 280,00 грн. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" на користь Товариства   з обмеженою відповідальністю "УБМ-Груп": 172 800,00 грн основного боргу, 31 246,03 грн пені, 17 280,00 грн штрафу, 3 749,53 грн 3% річних, 16 334,76 грн інфляційних втрат, 4 349,05 грн витрат по сплаті судового збору, 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У стягненні 31 246,03 грн пені та 17280,00 грн штрафу відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "Домобудівельна компанія "Фундамент" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Домобудівельна компанія "Фундамент" на рішення Господарського суду Житомирської області від 05.06.2023 у справі №906/57/23 - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі, докази чого надати суду.
27.07.2023 на адресу суду від ТОВ "Домобудівельна компанія "Фундамент" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" на рішення Господарського суду Житомирської області від 05 червня 2023 року у справі №906/57/23. Встановлено позивачу строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії даної ухвали. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз.2 ч.10 ст.270 ГПК України).
Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також беручи до уваги категорію та складність справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, які вказують на незначну складність даної справи, з огляду на те, що сума оскарження становить 241 410,32 грн, колегія суддів вирішує розглядати справу №906/57/23 за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" (замовник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УБМ-Груп"  (виконавець/позивач) укладено договір №25/21 (далі - договір, а.с. 12-18), предметом якого є надання виконавцем послуг по виконанню будівельно-монтажних робіт (далі - послуги) на будівельному об`єкті "Будівництво житлових будинків з прибудованими нежитловими приміщеннями та дитячим дошкільним закладом за адресою: пров. Милославський, 37, 39, 41, 43, 45, 47, 49 та пров. Милославськнй, 34а, 40а, 42а, 44а, 46а, 50а, 52а, 54а, 56а, 46, 48, 50, 52, 54, 56 у Деснянському районі міста Києва. Житловий будинок №2 з приміщеннями групи короткотривалого перебування дітей на 80 місць (ІІ черга)" (далі - Будівельний об`єкт).
14.12.2021 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору від 26 липня 2021 року №25/21, якою внесено зміни до пункту 4.2. договору, щодо вартості послуг (а.с. 19-20).
На виконання умов договору ТОВ  "УБМ-Груп" у лютому 2022 року було надано ТОВ "Домобудівельна компанія "Фундамент" послуги по виконанню будівельно-монтажних робіт на загальну суму 172 800,00 грн, про що складено відповідний акт приймання виконаних будівельних робіт, який 01.06.2022 був надісланий на юридичну адресу ТОВ "Домобудівельна компанія "Фундамент".
Оскільки будь-яких письмових заперечень щодо якості та вартості послуг від ТОВ "Домобудівельна компанія "Фундамент" не надходило, при цьому останнім розрахунки за надані послуги в порушення умов договору здійснено не було, ТОВ "УБМ-Груп" звернулось до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Домобудівельна компанія "Фундамент" 172 800,00 грн вартості наданих в лютому 2022 року послуг, 16 334,76 грн інфляційних втрат за період з липня 2022 року по лютий 2023 року, 3 749,53 грн 3% річних за період з 11.07.2022 по 31.03.2023, 6 2492,06 грн пені за період з 11.07.2022 по 31.03.2023 та 34 560,00 грн штрафу (згідно заяви про уточнення позовних вимог).
Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору про надання послуг.
За ч. 1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч.1 ст.902 виконавець повинен надати послугу особисто.
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п.1.2 договору, виконавець надає послуги на будівельному об`єкті баштовим(и) краном(ами), модифікації КБ-674 (далі - БК) в кількості, визначеній в проекті виконання робіт (далі - ПВР), а замовник організовує надання послуг БК на будівельному об`єкті та проводить  своєчасну  оплату наданих виконавцем послуг.
Обов`язки замовника визначено у розділі 2 договору.
Так, згідно з п.2.11 договору щоденно, по завершенню робочої зміни, уповноважений представник з а м о в н и к а підписує рапорт про роботу БК за фактично відпрацьований час.
Відповідно до п. 2.12. договору, не пізніше останнього робочого дня звітного місяця підписує  рапорт про роботу БК за звітний місяць та на наступний робочий день  повертає виконавцю відповідний рапорт про роботу БК за звітний місяць для підготування виконавцем первинних документів, а саме: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, форми №КБ-3, Акту приймання виконаних будівельних робіт, форми КБ-2в, або Акту надання послуг (далі - первинні документи).
Також за п. 2.13. договору замовник  щомісячно підписує надані первинні документи та проводить оплату  наданих виконавцем послуг відповідно до умов договору.
У розділі 3 договору визначено обов`язки виконавця.
Так, за п.3.8. договору щоденно по завершенню робочої зміни, кранівник виконавця надає представнику замовника для підписання рапорт про роботу БК та звітну зміну, а в останній робочий день звітного місяця надає представнику замовника для підписання рапорт про роботу БК за звітний місяць.
Щомісячно готує та надає замовнику для погодження та підписання первинні документи в двох примірниках (п.3.10. договору).
Згідно з п.4.1 договору, загальна вартість послуг складається з сумарної вартості наданих послуг, зазначених в актах приймання-передачі виконання робіт (наданих послуг).
Оплата послуг виконавця проводиться по цінах наведених у п. 4.2 договору.
Порядок розрахунків визначено розділом 5 договору.
За п.5.1 договору виконавець щомісячно, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати підписання представником замовника рапорту про роботу БК за звітний місяць, передає замовнику первинні документи разом з рапортом, оформлені по договірних цінах згідно розділу 4 даного договору.
Згідно з п.5.2 договору, замовник протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання первинних документів підписує та скріпляє отримані документи своєю печаткою, а один їх примірник повертає виконавцю. При наявності зауважень до первинних документів або наданих послуг, замовник в триденний термін повертає виконавцю отримані первинні документи разом зі своїми письмовими зауваженнями для виправлення, виконавець коригує первинні документи або обґрунтовує перед замовником свій варіант оформлення протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання зауважень.
Відповідно до п.5.3 договору, у випадку якщо, замовник не повернув виконавцю первинні документи протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання та не надав жодних письмових зауважень стосовно отриманих первинних документів або наданих послуг, надані послуги (виконані роботи) вважаються такими, що надані (виконані) належним чином та прийняті замовником без зауважень у зв`язку з чим підлягають оплаті відповідно до пункту 5.4. договору.
Відповідно до п.5.4. договору, замовник щомісячно до 10 числа проводить оплату наданих послуг за попередній місяць. Оплата наданих послуг проводиться на підставі первинних документів. При несплаті послуг до 10 числа виконавець має право в односторонньому порядку зупинити роботу БК до повного розрахунку за надані послуги, а в майбутньому надавати послуги на умовах повної або часткової передоплати.
Отже, відповідач був обізнаний, що вказаним пунктом договору сторони обумовили строк оплати - до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, а також про необхідність виконання взятих на себе зобов`язань, визначених у розділі 2 договору, зокрема вчиняти дії, спрямовані на належне виконання умов договору.
Натомість, як встановлено судами обох інстанцій, відповідач розрахунки за надані у лютому 2022 послуги не здійснив, доказів вчинення дій, спрямованих на забезпечення належного виконання умов договору в частині проведення розрахунків за спірний період не надав.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься складений позивачем Акт №202 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2022 року, згідно якого сума виконаних позивачем робіт згідно договору №25/21 від 26.07.2021 склала 172800,00 грн (а.с. 21). Також матеріали справи містять квитанцію від 01.06.2022 та опис вкладення, з якого вбачається, що позивачем на юридичну адресу відповідача (11641, Житомирська обл. Малинський район, с. Пиріжки, вул. Соборна, буд.57, кімната 18) 01.06.2022 направлено, зокрема, акт приймання виконаних будівельних робіт №202 від 28.02.2022 (в двох примірниках), довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №202 від 28.02.2022 (в трьох примірниках).
Однак, відповідач акт приймання виконаних будівельних робіт №202 та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат №202 від 28.02.2022 року не підписав, зауважень щодо наданих послуг позивачу не висловив, первинні документи позивачу не повернув.
При цьому, доводи скаржника про те, що позивач мав забезпечити отримання первинних документів відповідачем, а не лише їх надсилання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за умовами п.5.2 договору, саме відповідач отримує первинні документи. Суд враховує, що направлення поштової кореспонденції на дійсну юридичну адресу відповідача є достатнім для того щоб вважати, що відповідач отримав первинні документи, оскільки отримання кореспонденції відповідачем перебуває поза межами контролю позивача та відповідно до пункту 94 Правил є прямим обов`язком відповідача (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 18..03.2021 у справі №911/3142/19, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19).
Враховуючи те, що відповідач, в обумовлені п.5.2 договору строки, не висловив зауважень до первинних документів (акту приймання виконаних будівельних робіт №202 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат №202 від 28.02.2022 року) після їх направлення позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані первинні документи з огляду на вимоги п.5.3 договору прийняті замовником без зауважень, тобто є погодженими, у зв`язку з чим підлягають оплаті відповідно до пункту 5.4. договору.
З огляду на викладене та з урахуванням розділу 2 договору, твердження скаржника про непередання позивачем змінних рапортів за лютий 2022 не впливають на оцінку встановлених вище обставин.
Крім того, з огляду на збройну агресію російської федерації проти України, яка розпочалась 24.02.2022, суд вважає переконливими пояснення позивача про неможливість надання рапорту про роботу баштового крану у період з 01 по 23 лютого 2023 року, у зв`язку з тим, що останній залишався в побутовому (виробничому) приміщенні безпосередньо на будівельному об`єкті та відсутністю у позивача з 24.02.2022 доступу до будівельного об`єкта.
При цьому, посилання скаржника на простій баштового крану у лютому 2022, як підставу для несплати послуг, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем не доведено в порядку п.2.6 договору, зокрема те, що такий факт мав місце і саме з вини виконавця.
Водночас суд враховує, що умовами п.2.5 договору передбачено обов`язок замовника забезпечити мінімальну завантаженість роботи баштового крану:
2.5.1. за один календарний місяць БК має відпрацювати мінімум 26 календарних днів, у разі коли БК за один календарний місяць відпрацював менше ніж 26 календарних днів, оплата проводиться, як за 26 календарних днів, з урахуванням підпункту 2.5.2. договору. У випадку коли БК за один календарний місяць відпрацював більше ніж 26 календарних днів, оплата проводиться за фактично відпрацьовану кількість днів, з урахуванням підпункту 2.5.2. Договору;
2.5.2. за один робочий день БК має відпрацювати мінімум 12 машино-годин, у разі коли БК за один робочий день відпрацював менше 12 машино-годин, оплата проводиться, як за 12 машино-годин. У випадку коли БК відпрацював більше ніж 12 машино-годин за один робочий день, оплата проводиться за фактично відпрацьований час.
Зазначене, в свою чергу, свідчить про те, що відповідач був зобов`язаний забезпечити баштовий кран роботою з розрахунку 26 календарних днів на місяць по 12 машино-годин за один робочий день або 312 машино-годин на місяць, в разі не виконання цією умови оплатити роботу баштового крана з розрахунку 312 машино-годин або 224 640 (двісті двадцять чотири тисячі шістсот сорок) грн 00 коп. за один місяць (312 машино-годин х на 720 грн 00 коп., ціна однієї машино-години = 224 640,00).
Отже, навіть з урахуванням того, що 24 лютого 2023 року розпочалася збройна агресія російської федерації проти України, за період з 01 по 23 лютого 2022 року, відповідач мав забезпечити баштовий кран роботою в кількості 20 календарних днів по 12 машино-годин або 240 машино-годин. У разі невиконання даної умови відповідач зобов`язаний в будь-якому випадку сплатити на користь позивача 172 800 (сто сімдесят дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп. (240 машино-годин х 720 грн 00 коп, ціна 1 машино-години = 172 800 грн 00 коп).
Отже, вимоги позивача про сплату наданих послуг за роботу баштового крану є обґрунтованими, оскільки заявлені в межах визначеного договором мінімального навантаження.
При цьому суд зазнчає, що за умовами пункту 5.3 договору відповідач у будь-якому випадку мав провести оплату наданих послуг до 10 числа за попередній місяць. Інші строки сторонами не погоджувались, про що відповідач був обізнаний. Однак доказів того, що відповідач вживав заходи, зокрема спрямовані на виконання своїх обов`язків, визначених розділом 2 договору, для проведення розрахунків у визначений договором строк, останнім ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду надано не було, відсутні такі докази і в матеріалах справи.
Разом з тим, судом береться до уваги те, що позивач не отримав від відповідача будь-яких письмових зауважень щодо якості, обсягу та вартості наданих в лютому 2022 року послуг на суму 172 800 грн, що додатково свідчить про їх надання належним чином та прийняття відповідачем без зауважень/заперечень.
Також, з матеріалів справи вбачається, що за результатами здійснення вищевказаної господарської операції (поставки товару), позивачем складена податкова накладна від 28.02.2022 №88, яка була зареєстрована Державною податковою службою України у Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 88 - 89).
Відповідно до п. 201.7. ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Згідно п. 201.10. ст.201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Враховуючи викладене та зважаючи на те, що вищевказаним Актом приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2022 та податковою накладною від 28.02.2022 № 88 підтверджено факт виконання будівельних робіт на суму 172 800,00 грн, при цьому доказів оплати вказаних будівельних робіт відповідачем надано не було, то місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 172 800,00 грн.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки, як з`ясовано судами, прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом про стягнення з відповідача 16 334,76 грн інфляційних нарахувань за період з липня 2022 року по лютий 2023 рік та 3749,53 грн 3% річних за період з 11.07.2022 по 31.03.2023.
Згідно з п.6.2 договору у разі порушення замовником строків оплати за договором, виконавець має право нарахувати замовнику пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня. 
Пеня нараховується від суми заборгованості за кожний розпочатий день (добу) прострочення, нараховується протягом всього строку (періоду) прострочення виконання грошового зобов`язання до моменту його повного та належного виконання, при цьому грошові кошти, які надходять від замовника на рахунок виконавця за цим договором, за ініціативою виконавця можуть спрямовуватися в такому порядку: спочатку на сплату пені (в разі наявності заборгованості), а решта коштів спрямовується в рахунок погашення грошового зобов`язання замовника перед виконавцем. Такий порядок спрямування грошових коштів застосовується незалежно від того, яке призначення платежу зазначено в платіжних документах замовника (п.6.2.1. договору).
Сторони погодились, що строк нарахування та стягнення пені та штрафу складає 36 (тридцять шість) місяців (п.6.2.2. договору).
За п.6.4. договору, при стягненні із замовника заборгованості в судовому порядку, виконавець має право додатково до суми заборгованості та пені нараховувати штраф в розмірі 20 % від суми заборгованості, яка існувала у замовника перед виконавцем на дату подання позовної заяви до суду .
Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п.п. 6.2, 6.4 договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції правомірно задоволив пеню в розмірі 31 246,03 грн та штраф в розмірі 17 280,00  грн, зменшивши їх розмір на 50% з огляду на клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.
Матеріалами справи підтверджується, що при вирішенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, з огляду на що визнав за можливе реалізувати надане йому право та зменшити розмір пені та штрафу, передбачених п.п. 6.2, 6.4 договору, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача на 50%, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також виходив із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Щодо заперечень скаржника в частині стягнення з нього 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір таких витрат є неспівмірним із ціною позову, зі складністю справи, з обсягом адвокатських послуг, та не відповідає критерію реальності таких витрат за кількістю послуг, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постанові Верховного суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18.
Як вбачається, позивачем на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу до справи надано копії договору про надання правової допомоги №090123 від 09.01.2023, Додаткової угоди від 14.03.2023, Ордер серії АІ №1332402.
Так, 09.01.2023 між Адвокатом Онопрієнком Олександром Петровичем (адвокат) та Товариством   з обмеженою віповідальністю "УБМ-Груп" (клієнт) був укладений договір про надання правової допомоги №090123, відповідно до умов якого клієнт доручає адвокату здійснити представництво та захист інтересів клієнта в усіх судах України в цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах (провадженнях) на усіх стадіях судового процесу (провадження) та з усіма правами, що надані учасникам судового процесу (провадження) Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України та іншим законодавством (п. 1.1.1. Договору).
Вартість та порядок оплати послуг адвоката узгоджується сторонами шляхом підписання відповідної угоди до цього договору (п.4.1. договору).
Порядок приймання-передачі наданих послуг узгоджується шляхом підписання відповідної угоди до договору (п.4.2. договору).
14.03.2023 сторони підписали Додаткову угоду до вищевказаного договору (а.с. 181) згідно якої погодили, що у порядку та на умовах визначених договором та цією додатковою угодою клієнт доручає адвокату, а останній приймає на себе зобов`язання здійснити представництво та захист інтересів клієнта в Господарському суді Житомирської області при розгляді справи №906/57/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" про стягнення заборгованості по договору від 26 липня 2021 року №25/21. 
В рамках цієї додаткової угоди та з метою належного виконання доручень клієнта, адвокат: проводить юридичний аналіз первинної документації необхідної для ведення претензійно-правової роботи; при наявності зауважень до первинних документів доводить дану інформацію до відома клієнта та надає пропозиції щодо усунення виявлених недоліків; визначає та погоджує з клієнтом тактику судового захисту направлену на відновлення порушених прав клієнта (втягнення заборгованості);- готує та погоджує з клієнтом проект позовної заяви; надає клієнту інформацію про розмір судового збору та реквізити, на які необхідно сплатити судовий збір; надсилає відповідачу копію позовної заяви з додатками; подає позовну заяву до суду згідно територіальної юрисдикції (підсудності); здійснює представництво та захист інтересів клієнта під час розгляду позовної заяви в суді першої інстанції; при необхідності готує, погоджує з клієнтом, підписує та подає до суду додаткові документи, пояснення, заяви, клопотання, заперечення, відзиви, уточнення та інші документи, необхідні для розгляду справи в суді першої інстанції; при необхідності наручно в суді першої інстанції отримує рішення і наказ та передає клієнту (п. 2-2.10 Угоди).
Згідно п.3 Угоди, винагорода адвоката за здійснення представництва та захисту інтересів клієнта в Господарському суді Житомирської області при розгляді справи №906/57/23 складає 20000 (двадцять тисяч) грн 00 коп., без ПДВ.
За п.4 Угоди, приймання-передача наданих послуг оформляється актом приймання-передачі наданих послуг, який готується адвокатом в двох примірниках та надається клієнту на погодження та підписання, протягом 3 (трьох) календарних днів з дати ухвалення Господарським судом Житомирської області рішення по справі №906/57/23.
Винагорода адвокату виплачується клієнтом на реквізити вказані в акті приймання-передачі наданих послуг (п. 5 Угоди).
Законом України "Про адвокатуру та адвокатську дільність" передбачено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську дільність").
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12).
У постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України.
У постанові від 20.11.2020 Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/13071/19 звернуто увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу "pacta sunt servanda" та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Отже, у даній справі сума грошової винагороди адвоката (представника позивача) встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником відповідача часу, а отже, розмір витрат є визначеним, та становить 20000,00 грн.
Разом з тим, представник відповідача в судовому засіданні 06.04.2023 в суді першої істанції просив суд відмовити у стягненні судових витрат на правничу допомогу, оскільки вважає їх розмір завищеним.
Проаналізувавши надані позивачем в обґрунтування розміру адвокатських витрат документи, здійснивши аналіз доводів позивача, а також співмірності заявленого останнім розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом обсягом робіт, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заявлені витрати на суму 20000,00 грн є підтвердженими, співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг (з огляду на обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору), відповідають критерію розумності їх розміру. При цьому, відповідачем не доведено неспівмірності цих витрат відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України.
Посилання скаржника на те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям розумності та не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами базуються виключно на його суб`єктивній думці про складність виконаної адвокатом роботи та не підтверджені жодними доказами, а по суті є загальними фразами. Жодних обставин або доказів, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, нерозумність, нереальність понесених ТОВ "УБМ-Груп" витрат на професійну правничу допомогу та/або неналежне оформлення документів, відповідачем не наведено.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.
При цьому, питання про стягнення з ТОВ "Домобудівельна компанія "Фундамент" на користь ТОВ "УБМ-Груп" судових витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції буде вирішене після звернення ТОВ "УБМ-Груп" з відповідною заявою до суду апеляційної інстанції з наданням доказів понесених останнім витрат на правничу допомогу та доказів направлення вказаної заяви відповідачу.   
Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
                             
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент"  залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 05 червня 2023 року у справі №906/57/23  залишити без змін.  
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуюча  суддя                                                                      Коломис В.В. 

Суддя                                                                                              Крейбух О.Г.  

Суддя                                                                                              Тимошенко О.М.