КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №369/9190/22                                                                         Головуючий у суді І інстанції: Волчко А.Я.
провадження №22-ц/824/14001/2023                                                       Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 жовтня 2023 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Музичко С.Г., Гаращенка Д.Р.,
секретар судового засідання: Максимук Л.С., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2022 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яку обґрунтовував тим, що за адресою АДРЕСА_1 мешкає його колишня дружина - ОСОБА_3 , та її батько - ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово переміщений АДРЕСА_1 ).
За вказаною адресою мешкає та офіційно зареєстрований син заявника - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того за цією ж адресою зареєстрований також і заявник, з 2009 року.
Рішенням Києво-Святошинського суду № 369/1687/16ц встановлено графік побачень - кожна неділя з 10-00 до 19-00.
Рішенням суду Києво-Святошинського суду № 369/3971/17 визнано право заявника на користування вказаним, будинком та усунено перешкоди шляхом вселення.
23 квітня 2021 року рішення суду №369/3971/17 було виконано та заявника було вселено за адресою АДРЕСА_1 .
Однак з боку зареєстрованих у будинку колишніх родичів, особливо з боку ОСОБА_1 систематично скоюється домашнє насилля та намагання вбити заявника.
07 квітня 2019 року заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_1 за допомогою озброєної охорони «СІРІУС» не пустив заявника до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо нього.
19 травня 2019 року заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_1 за допомогою озброєної охорони «СІРІУС» не пустив заявника до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо нього.
16 лютого 2020 року заявник, разом з виконавцем Києво-Святошинського ДВС приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_1 не пустив заявника до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо заявника.
20 лютого 2020 року заявник, разом з виконавцем Києво-Святошинського ДВС та поліцією Києво-Святошинського району приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою виконати рішення суду про вселення. Однак ОСОБА_1 за допомогою озброєної охорони «СІРІУС» не пустив заявника до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо заявника.
23 серпня 2020 року заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 , з метою побачити сина. Однак ОСОБА_1 не пустив його до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо заявника.
13 вересня 2020 року близько 15-00 заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_1 здійснив замах на його вбивство за допомогою сокири та вил та не впустив заявника до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного та фізичного насилля щодо мене.
Таким чином ОСОБА_1 скоїв закінчений замах на вбивство, тобто зробив все залежне від нього на нанесення сокирою в голову заявнику травм несумісних з життям, але злочин не доведено до кінця з незалежних від нього причин.
На даний час відкрите кримінальна справа ЄРДР № 12020115200001110 (стаття 125 ч. 1) за фактом тілесних ушкоджень заявнику; кримінальна справа ЄРДР № 12021116400000312 (стаття 129 ч. 1) за фактом погроз вбивством заявнику.
Рішенням Києво-Святошинського суду № 369/12715/20 від 04 червня 2021 року було встановлено обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 за фактами насилля.
04 серпня 2022 року заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_1 не пустив його до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо нього.
28 серпня 2022 року заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_1 не пустив його до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо нього.
Враховуючи вищевикладені та підтверджені доказами факти заявник вважав, що ОСОБА_1 є кривдником, умисно вчиняв дії, які містять ознаки фізичного домашнього насильства, а також навіть замах на вбивство по відношенню до заявника, існує загроза для його життя та здоров`я. ОСОБА_1 систематично умисно вчиняв дії, які містять ознаки економічного насильства.
Тому заявник просив суд визнати ОСОБА_1 - кривдником. Внести ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства. Внаслідок систематичних умисних дій ОСОБА_1 , що мають ознаки замаху на вбивство заявника, фізичного насильства по відношенню до нього, економічного насильства - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 винести строком на 6 (шість) місяців обмежувальний припис для ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) яким:
заборонити ОСОБА_1 перебувати у місті спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 . Обмежити ОСОБА_1 у спілкуванні з постраждалим - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань 500 метрів до місця спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
заборонити особисто ОСОБА_1 через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо ОСОБА_2 за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати ОСОБА_2 та в будь-який спосіб спілкуватися з ним;
заборонити особисто ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року (з урахуванням ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.06.2023 року про виправлення описки) заяву задоволено частково.
Винесено строком на 6 (шість) місяців обмежувальний припис для ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), поклавши на нього наступні обов`язки:
заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань 10 метрів до місця спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;
заборонено особисто ОСОБА_1 в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_2 .
В решті вимог заяви відмовлено.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення. яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовував тим, що пояснення заявника про нанесення фізичного та економічного насилля, крім порушеного кримінального провадження, не містять причинно-наслідкового зв`язку, що саме діями заінтересованої особи вони були завдані.
Крім того вказував на те, що кримінальні провадження, на які посилався заявник, щодо подій, не мають жодного відношення до подій на які посилається заявник у заяві про видачу обмежувального припису. Крім того, порушення кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням тієї чи іншої особи, не є доказом вини заявника чи заінтересованих осіб у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказував також на те, що заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 у будь-який спосіб переслідує ОСОБА_2 , погрожує йому, вчиняє інші насильницькі дії стосовно нього, а отже, підстави для запровадження заборони наближатися на відстань 10 метрів до місця спільного проживання відсутні.
Крім того апелянт вказував на те, що судом першої інстанції не враховано, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 не є місцем спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..
Так, відповідно до витягу №1189 про зареєстрованих у житловому будинку осіб, за вказаною адресою проживають ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що представником заінтересованої особи надавалась суду першої інстанції інформація про факт зняття з реєстрації ОСОБА_2 власником будинку. Однак судом вказані факти не були враховані та перевірені.
Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково заяву про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що заявником було додано до заяви фото та відеодокази того, що заінтересованою особою ОСОБА_1 було застосовано до ОСОБА_2 неодноразове фізичне насильство, що полягало у заподіянні тілесних ушкоджень. Тому суд першої інстанції вважав, що існує обґрунтоване побоювання вчинення насильства зі сторони заінтересованої особи по відношенню до заявника у майбутньому.
Суд першої інстанції вважав за необхідне визначити обмежувальним приписом наступні обов`язки на заінтересовану особу: заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань 10 метрів до місця спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити особисто ОСОБА_1 в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_2 .
Відмовляючи у задоволенні іншої частини заяви суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що такий вид заходу тимчасового обмеження прав заінтересованої особи, як заборона перебування в місці спільного проживання є фактично виселенням заінтересованої особи із будинку, який є його постійним місцем проживання, що не є пропорційним втручанням у мирне володіння майном і порушує право заінтересованої особи на житло, оскільки ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.
Враховував, що заявник є повнолітньою особою, то не можливо застосовувати такий захід як обмеження спілкування з постраждалим (п. 3 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), оскільки він стосується тільки дітей.
Також суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та заборони особисто ОСОБА_1 через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , переслідувати ОСОБА_2 , оскільки заявником не було надано до суду належних та допустимих доказів того, що заінтересована особа його переслідує шляхом направлення листів, телефонних дзвінків та переговорів по телефону, а також розшукує його для спілкування.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Відповідно до п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
У частині 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Згідно з п. 4 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції, самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Встановлено, що ОСОБА_1 проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщена особа, переміщена із тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 05.01.2015 р. № 3244003912 та довідкою від 09.08.2017р. №3912 у будинку який належав на праві приватної власності його дочці - ОСОБА_3 .
З 15.11.2019 року даний будинок зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 , яка проживає у даному будинку зі своїм чоловіком - ОСОБА_1 , донькою - ОСОБА_6 та онуком - ОСОБА_4 .
ОСОБА_2 (Заявник) являється колишнім чоловіком доньки ОСОБА_1 .
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю.
25.06.2017 року ОСОБА_2 біля будинку здійснив постріл через хвіртку з мисливської рушниці в ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , коли той знаходився на подвір`ї будинку, де він проживає.
25.06.2017 Києво-Святошинським ВП ГУ НП в Київській області розпочате кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2, ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Відомості про вказане кримінальне провадження внесені до Єдиного реєстру кримінальних проваджень за №12017110200003819 від 25.06.2019 року.
На даний момент, обвинувальний вирок у вказаному кримінальному провадженні перебуває на розгляді Васильківського міськрайонного суду Київської області, ОСОБА_1 визнано потерпілим, кримінальна справа №369/14224/17.
Крім того, 31.08.2017 року Постановою Києво-Святошинської місцевої прокуратури про забезпечення безпеки особи було постановлено застосувати відносно ОСОБА_1 , який є потерпілим у кримінальному провадженні №12017110200003819 від 25.06.2017 заходи забезпечення безпеки у вигляді особистої охорони та охорони житла, в якому він проживає, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Також встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2016 року у справі № 369/1687/16-ц позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Встановлено участь батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години в присутності матері ОСОБА_3 ; у подальшому: у вихідні дні: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від  17 червня 2016 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2016 року залишено без змін.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2018 року у справі № 369/3971/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та вселення - задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право на користування будинком за адресою АДРЕСА_1 та усунено перешкоди у користування зазначеним житловим будинком з боку ОСОБА_3 шляхом вселення ОСОБА_2 у житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .
Постановою Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року - без змін.
Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2018 року залишено без змін.
Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2021 у справі № 369/12715/20 заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису - задоволено частково.
Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 17 квітня 2002 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС в м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) строком на 6 (шість) місяців: заборонено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 17 квітня 2002 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС в м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) спілкуватися з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ); заборонено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 17 квітня 2002 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС в м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) наближатися ближче ніж на 10 метрів до ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ); заборонено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 17 квітня 2002 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС в м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), вести листування, здійснювати дзвінки та вести телефонні переговори з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ) або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 17 квітня 2002 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС в м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) переслідувати та/або в будь-який спосіб спілкуватись із ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ). В решті вимог заяви - відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 17.11.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кузнєцовим Костянтином Віталійовичем, задоволено. Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 4 червня 2021 року в частині задоволених вимог заяви ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 в цій частині. В іншій частині рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 13 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2021 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року залишено без змін.
З відео доданого заявником, в якості доказу вбачається, що саме заявник переслідував ОСОБА_1 .. Саме заявник ламав та шкодив власність (паркан та калітку) які йому не належать, тим самим провокував конфлікт. Ці дії вчиняв самостійно, без дозволу власників будинку, та не в рамках виконавчих дій виконавчого провадження.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування обмежувального припису, у зв`язку з вчиненням домашнього економічного насильства, оскільки заявником ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 у будь-який спосіб переслідує ОСОБА_2 , погрожує йому, вчиняє інші насильницькі дії, а отже, підстави для запровадження заборони зазначених у заяві підстав немає.
Судом першої інстанції не враховано, що будинок за адресою АДРЕСА_1 не є місцем спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..
Відповідно до наданого представником апелянта витягу № 1189 від 19.04.2023 року про зареєстрованих у житловому будинку осіб, за вказаною адресою проживають ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 100). Заявник не рахується зареєстрованим за зазначеною адресою.
Посилання заявника про відкриття кримінальної справи ЄРДР № 12020115200001110 за фактом нанесення тілесних ушкоджень заявнику та кримінальної справи ЄРДР № 12021116400000312 за фактом погроз вбивства, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, не є доказом вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 165/3472/21, саме по собі звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою відносно неї насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Крім того судом апеляційної інстанції встановлено, що з аудіо та відео записів доданих до заяви, суд апеляційної інстанції не вбачає наявності економічного домашнього насильства зі сторони  ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 .. Адже у заявника були вимоги побачити сина, а не вселитися в житло. Крім того примусове виконання рішення суду про вселення відбувається за процедурою визначеною Закону України "Про виконавче провадження" у присутності державного (приватного) виконавця, а не шляхом завдання шкоди чужому майну, шляхом його ламання.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що сварки, непорозуміння між сторонами свідчать про наявність конфлікту, та не підтверджують факту вчинення заінтересованою особою психологічного насильства.
З урахуванням викладеного, оскільки заявник не надав суду будь-яких інших доказів на підтвердження факту домашнього насильства, які мали місце після видачі обмежувального припису та не навів підстав для існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, відсутні й підстави застосування судом до ОСОБА_1 спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для його скасування, із прийняттям нової постанови про відмову в заяві про видачу обмежувального припису.
Щодо судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.
Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 263/1265/18 (провадження № 61-9939св19), від 30 червня 2021 року у справі № 299/3692/19 (провадження № 61-7181св20), а саме що таке відшкодування можливе у справах позовного провадження, так як у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.
Враховуючи наведене, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено «04» жовтня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                Л.П. Сушко

Судді                                                                                       С.Г. Музичко
 
                                                                                                                                                                                                                                                         Д.Р. Гаращенко