ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2023 року          м.Дніпро         Справа №  904/1719/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідача),
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.
секретар судового засідання Бурчак А.Ю.
представники сторін: 
від позивача: Фелді Олексій Вікторович (в режимі відеоконференції) - адвокат, довіреність №10-2022/legal від 27.04.2022 року;
від відповідача: Губорєв Кирило Сергійович (в режимі відеоконференції) - адвокат, ордер серії АР №1108946 від 28.12.2022; Буйний Андрій Олександрович (в режимі відеоконференції), ордер серії АР №1111821 від 26.01.2023 року
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро" та Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 року (повний текст складено 08.12.2022 року, суддя Загинайко Т.В.)  у справі №904/1719/22 
за позовом Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд", м.Київ 
до Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро", с.Веселе, Нікопольського району, Дніпропетровської області 
про стягнення 6 014 860,62 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

          Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро" про стягнення 6 014 860,62 грн., що складає 5 001 457,92 грн. - штрафу та 1 013 402,70 грн. – пені. 
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неналеже виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару відповідно до умов договору поставки від 10.06.2020 №60412219.
          Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 року у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро" на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" 5 001 457,92 грн. штрафу та 75 021,87 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. 
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що:
- позивачем доведено часткове виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, обумовленого договором;
- об`єм недопоставленого товару становить 4 670 тонн;
- строк поставки товару є таким, що настав;
- згідно п.7.3 договору сторони погодили, що у разі непоставки (несвоєчасної поставки) товару у строки та обсяги відповідно до підпункту 4.2.1 договору продавець зобов`язується сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення поставки від базової  вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару згідно пункту 5 договору; у разі прострочення поставки на термін більше 10 календарних днів продавець додатково до пені зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20% від розміру здійсненої покупцем передоплати згідно пункту 5.3 договору;
- покупець сплатив відповідачу за платіжним дорученням від 14.07.2020 року  передоплату вартості товару в розмірі 25 007 289,60 грн.
      Суд дійшов висновку, що умовами договору не встановлений конкретний розмір пені за порушення виконання зобов`язання з поставки товару, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені. Штраф розрахований позивачем вірно, підстави для його стягнення доведені і ця частина вимог підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції відхилено посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, оскільки відповідач, діючи на свій ризик, в умовах, коли йому було відомо про несприятливі умови для вирощування соняшнику, які існували вже до початку періоду, протягом якого він був зобов`язаний зібрати врожай, не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, тому покладення на нього відповідальності за неналежне виконання цього договору є правомірним.
Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне підприємство "Лендфорт Дніпро" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 001 457,92 грн. штрафу та 75 021,87 грн. витрат по сплаті судового збору, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що висновок суду про неповідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини робить правомірним покладення на нього відповідальності за неналежне виконання договору – не відповідає обставинам справи. 
Судом першої інстанцій встановлено факт направлення відповідачем позивачу інформаційного повідомлення про відсутність можливості повністю виконати умови договору, направленого 20.10.2020 року та до настання кінцевого терміну виконання зобов`язання з поставки товару. В свою чергу, кінцевим терміном закінчення збирання врожаю сторонами у п.2.1.2 договору було встановлено 15.10.2020 року, до завершення якого (збирання) відповідач не міг остаточно встановити вплив форс-мажорних обставин та визначити валовий збір насіння соняшнику 2020 року на своїх площах, тому повідомлення про форс-мажорні обставини було б передчасним.
Господарський суд, відхиляючи доводи скаржника щодо наявності самостійних підстав за ст.617 Цивільного кодексу України для звільнення його від відповідальності за часткове невиконання зобов`язання по поставці насіння соняшнику врожаю 2020 року у розмірі 1 826,62 тонн за договором, вказав на обізнаність постачальника про дію форс-мажорних обставин на момент початку періоду, протягом якого мало виконуватися зобов`язання по збору врожаю. При цьому порушення виконання зазначеного зобов`язання судом не встановлено. Водночас для встановлення судом наявності форс-мажорних обставин у даному конкретному випадку визначальним було те, чи міг відповідач їх передбачити або відвернути саме на момент виникнення зобов`язання по поставці товару.             
Скаржник вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст.614 Цивільного кодексу України та не надано оцінку аргументам відповідача щодо вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання існуючих зобов`язань по виробленню та поставці насіння соняшнику на посівних площах у 2020 році.  
Дійшовши висновку про можливість виконання відповідачем зобов`язання по договору після припинення дії форс-мажорних обставин, господарський суд не врахував, що предметом договору було насіння соняшника саме врожаю 2020 року, а форс-мажорні обставини впливали не на процес доставки товару у період їх дії, а на його фізичне вироблення у 2020 році у кількості, необхідній для виконання договору. 
          Щодо розміру штрафних санкцій та підстав для його зменшення скаржник вказує, що відповідач виконав зобов`язання частково, поставивши 2843,38 тонн товару на загальну суму 30 451 917,39 грн. Тобто здійснена позивачем попередня оплата товару повністю закрилася зустрічним виконанням з боку відповідача і позивач не поніс збитків у зв`язку з цим.
          Відповідач звертає увагу, що підприємства групи агрохолдингу "Landfort", до якого відноситься ПП "Ленфорт Дніпро", розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації. Вказані підприємства, окрім ПП "Ленфорт Дніпро", не контролюються чинною адміністрацією та відповідно господарська діяльність підприємств тимчасово призупинена, внаслідок обстрілів зазнали ушкоджень виробничі потужності підприємства, офісні приміщення. Територія Нікопольського району, Дніпропетровської області, де територіально знаходиться ПП "Ленфорт Дніпро" майже щоденно піддається обстрілам зі сторони тимчасово окупованого м.Енергодар.           
          ПП "Ленфорт Дніпро" єдине підприємство групи агрохолдингу "Landfort", яке перебуває на підконтрольній території. Грошові кошти, які вдається виручити від господарської діяльності відповідача, стали чи не єдиним джерелом для виплати мінімальної заробітної плати працівникам підприємства.
          Таким чином, підприємство перебуває у скрутному фінансовому положенні, а стягнення непомірного штрафу розміром 5 001 457,92 грн. призведе до вкрай негативних наслідків, що відобразяться на нормальному функціонуванні підприємства та на його провадженні господарської діяльності в майбутньому. 
          Вказує також, що відповідач не заявляв про зменшення розміру штрафу у суді першої інстанції, оскільки вважав, що обставини, через які відбулось порушення зобов`язання, є форс-мажором, перебувають поза контролем та волею відповідача та дають підстави для звільнення від відповідальності в порядку ст.ст.614,617 Цивільного кодексу України. В іншому випадку відповідач сподівався, що з урахуванням усіх обставин справи суд скористається своїм правом і зменшить розмір надмірного штрафу до розумного, що зроблено не було.
          Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд" також звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині відмови ДП "Сантрейд" у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПП "Ленфорд Дніпро" пені і ухвалити у відповідній частині нове рішення про задоволення позову.
          Позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції, що в укладеному з відповідачем договорі поставки "не містить періоду" та "невстановлений конкретний розмір" пені.
          Зазначає, що позовну вимогу про стягнення пені ДП "Сантрейд" заявило на підставі п.7.3 договору поставки, за змістом якого сторони погодили, що за непоставку (несвоєчасну поставку) товару у строки та обсяги відповідно до п.4.2.1 цього договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення поставки від базової вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару згідно пункту 5.1 договору. 
          Отже, у вказаному пункті договору поставки визначено як розмір пені, який нараховується за непоставку (несвоєчасну поставку) товару (в розмірі подвійної облікової ставки НБУ), так і період її нарахування (за кожний день прострочення поставки). 
          Погоджені у п.7.3 договору поставки умови про те, що пеня нараховується за кожний день прострочення поставки у повній мірі відповідає частині третій ст.549 Цивільного кодексу України.
          Проте суд першої інстанції наведені вимоги чинного законодавства не врахував та, як наслідок, незаконно відмовив позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 1 013 402,70 грн.
          У відзиві на апеляційну скаргу ПП "Лендфорт Дніпро" позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду (в частині задоволення позову) залишити без змін.
          Позивач вважає, що суд першої інстанції правомірно, тобто з дотриманням вимог ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, врахував висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №911/589/21 про те, що відповідач не міг не знати про прогнозовані погодні умови на найближчий місяць (загальновідома інформація).
          Суд першої інстанції дійшов законного висновку про те, що неповідомлення відповідачем свого контрагента - позивача про форс-мажорні обставини робить правомірним покладення на нього відповідальності за неналежне виконання укладеного договору. 
          Інформаційне повідомлення від 20.10.2020 року, про яке зазначає відповідач, не містить відомості про можливий термін їх дії і припинення, а настання форс-мажорних обставин документально не підтверджено. Окрім того, ПП "Лендфорт Дніпро" не скористалося своїм правом щодо розірвання цього договору у зв`язку із дією форс-мажорних обставин (п.8.2 договору).
          Позивач вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання на підставі ст.614 Цивільного кодексу України (він не вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання). 
          Підстави для звільнення відповідача від відповідальності згідно ст.617 Цивільного кодексу України відсутні, оскільки відповідачем не доведено, що порушення зобов`язання сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
          Відповідач міг виконати своє зобов`язання перед позивачем за договором поставки після припинення дії форс-мажорних обставин, проте не виконав його.
          Суд першої інстанції не зобов`язаний на власний розсуд зменшувати заявлений до стягнення з відповідача штраф, відповідач не заявляв відповідного клопотання, а підстави для зменшення штрафу у даній справі відсутні. Подання відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій під час апеляційного оскарження не відповідає вимогам процесуального закону.
           У додаткових поясненнях відповідач зазначає про відсутність підстав для нарахування штрафу за п.7.3 договору, оскільки станом на 10.11.2020 року у відповідача були припиненими зобов`язання з поставки товару у розмірі 4 670 тон (+/-3%), а саме зобов`язання з поставки товару у кількості 2 843,38 тонн припинилося виконанням (ст.599 Цивільного кодексу України); зобов`язання з поставки товару у кількості 1 826,62 тонн припинилося неможливістю виконання (ст.607 Цивільного кодексу України).
          Відповідач звертає увагу апеляційного суду, що позивач жодного разу не висунув своїх заперечень з приводу часткової поставки товару, не заявив про необхідність заміщення з ринку товару, якого не вистачило чи/та можливі збитки у зв`язку із цим, які він це вчиняв відносно інших постачальників - сільськогосподарських товаровиробників за подібних форс-мажорних обставин у 2020 році, що стало предметом розгляду у справах №№904/3886/21, 904/5328/21, 904/6128/21, 922/854/21, 927/1023/21. 
          Обставинами справи підтверджується, що відповідач діяв добросовісно та повідомив позивача про недобір врожаю як тільки йому вдалося достеменно встановити цей факт.
          Також у додаткових поясненнях відповідач вказує, що положення п.2.1.2 договору свідчать про заборону поставляти товар від третіх осіб за поточних умов договору, адже продавець згідно з п.1.2 договору надав гарантії, що увесь обсяг товару, визначений цим договором, буде вироблено (вирощено) ним особисто. Тому поставка товару від третіх осіб виходить за межі предмету договору та змісту встановленого зобов`язання продавця щодо нього.
           05.07.2023 року у судове засідання з`явилися представники сторін, які надали відповідні пояснення.
          Обговоривши доводи апеляційних скарг та надані заперечення, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2020 року між Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією "Сантрейд" (покупець) та Приватним підприємством "Лендфорт Дніпро" (постачальник/продавець) укладено договір поставки №60412219, за умовами п.1.1 якого продавець зобов`язується виробити та передати у встановлені строки високоолеїнове насіння соняшнику (насіння соняшнику з високим вмістом олеїнової кислоти), урожаю 2020, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар.
          Пунктом 2.1.2 договору визначено, що продавець зобов`язується поставити покупцю товар у власність у пункт поставки (п. 4.1 цього договору) на умовах DАР (згідно ІНКОТЕРМС 2010) доставлено на ПрАТ з II "Дніпропетровський олійноекстракційний завод", м.Дніпро, вул.Князя Ярослава Мудрого, буд. 46, в кількості 4 670 т. (+/-3%), надалі мінімальна кількість, в строк до 30.10.2020.
          Вантажоотримувачем за цим договором є ПрАТ з ІІ "Дніпропетровський олійноекстракційний завод".
          Зібраний на посівній площі врожай продавець зобов`язується доставляти безпосередньо у пункт поставки, або попередньо до зернових складів, виключний перелік яких зазначено у додатку до цього договору, з подальшою поставкою такого товару до пункту поставки у встановлені цим договором строки.
          Продавець зобов`язується зібрати увесь врожай на посівній площі протягом періоду з 15 серпня 2020 року по 15 жовтня 2020 року.
       Сторони погодили, що за вибором продавця можлива поставка товару на умовах ЕХW- (зерновий склад), перелік яких зазначено у додатку до цього договору. В такому випадку ціна товару буде визначатися як ринкова ціна, яка визначена на умовах DAT/DAP- (пункт поставки) зменшена на величину логістичних витрат, в які будуть входити витрати на відвантаження товару відповідного зернового складу, а також витрати з транспортування товару з відповідного зернового складу до пункту поставки на умовах DAT/DAP.
          Розмір логістичних витрат,  ціна та обсяг товару, який підлягатиме поставці на відповідному зерновому складі, перелік документів, які необхідні для підтвердження переходу права власності та для оплати, а також інші істотні умови для поставки товару на базисі ЕХW, які не передбачені цим договором, повинні  бути  визначені сторонами у письмовій формі,  шляхом  підписання   відповідної додаткової угоди до цього договору.     
      Передача товару у власність покупця (поставка) здійснюється у пункті поставки в строки відповідно до пункту 4.2. цього договору. Зобов`язання продавця з поставки мінімальної кількості товару не залежить від зібраного урожаю на посівній площі та може бути виконано продавцем за рахунок урожаю з інших полів продавця. З урахуванням положень пункту 1.2. цього договору, поставка товару, раніше придбаного продавцем у третіх осіб, може бути здійснена тільки за попередньою письмовою згодою покупця за окремою додатковою угодою. 
          Відповідно до пункту 4.2. договору продавець зобов`язується поставити весь об`єм товару за реквізитами поставки, вказаними в пункті 4.1 у строк з 15.09.2020 року до 30.10.2020 року, обидві дати включно; вантажовідправником товару є особа, яка зазначена у відповідній транспортній накладній.
          Пунктом 5.3. договору визначено, що покупець зобов`язується  зробити  часткову   передоплату   вартості   кожного   виду  товару  шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця грошових коштів за: найменування культури - високоолеїнове насіння соняшнику; розмір передоплати, грн., в т.ч. ПДВ - 25 007 289,60; розмір передоплати, в % до загальної кількості культури по п.5.1. - 50,00%.                                
       Цей Договір набуває чинності з моменту його належного підписання сторонами та скріплення печатками (пункт 10.1. договору).
          Договір діє до повного виконання сторонами своїх взаємних зобов`язань (пункт 10.2. договору).
          На виконання умов договору позивачем платіжним дорученням від 14.07.2020 року №20067144  здійснено передоплату вартості товару в розмірі 25 007 289,60 грн.
          В подальшому відповідачем частково виконано зобов`язання з поставки товару за договором та здійснено поставку товару в кількості 2 843,38 тонн про що свідчать видаткові накладні, а саме: від 16.09.2020 року №76 на загальну кількість товару - 45,1 тонна;  від 18.09.2020 року №77 на загальну кількість товару - 205,88 тонн;  від 19.09.2020 року №78 на загальну кількість товару - 222,22 тонни; від 21.09.2020 року №79 на загальну кількість товару - 590,86 тонн; від 22.09.2020 року №80 на загальну кількість товару - 330,86 тонн; від 23.09.2020 року №81 на загальну кількість товару - 273,22 тонни; від 24.09.2020 року №82 на загальну кількість товару - 343,08 тонн; від 25.09.2020 року №83 на загальну кількість товару - 307,26 тонн; від 25.09.2020 року №84 на загальну кількість товару - 27,04 тонни; від 26.09.2020 року №85 на загальну кількість товару - 196,88 тонн; від 27.09.2020 року №86 на загальну кількість товару - 39,26 тонн; від 23.10.2020 року №93 на загальну кількість товару - 103,3 тонни; від 04.11.2020 року №94 на загальну кількість товару - 79,26 тонн; від 05.11.2020 №95 на загальну кількість товару - 79,16 тонн.          
          З урахування викладеного, об`єм непоставленого товару становить = 1 826,62 тонни ( 4 670- 2843,38 = 1 826,62).
          В матеріалах справи міститься перелік земельних ділянок (полів), на яких буде здійснюватися вирощування товару продавцем.
          У період з 16.09.2020 року по 13.11.2020 року сторонами укладено додаткові угоди, якими розраховано та зафіксовано остаточну вартість товару, а саме: від 16.09.2020 року №60437644; від 18.09.2020 року №60437669; від 19.09.2020 року №60437720; від 21.09.2020 року №60438246; від 22.09.2020 року  №60438248; від 23.09.2020 року №60438249; від 24.09.2020 року №60438250; від 25.09.2020 року №60440376; від 25.09.2020 року №60438251; від 26.09.2020 року №60440373; від 27.09.2020 року №60440377; від 03.11.2020 року  №60444156; від 13.11.2020 року №60446455; від 13.11.2020 року №60446456.
          Наявний в матеріалах справи акт від 26.08.2020 обстеження посівів соняшнику, які постраждали внаслідок надзвичайної ситуації природного характеру в ПП "Лендфорт Дніпро" Нікопольського району Дніпропетровської області, свідчить про те, що при обстеженні комісією встановлено, що на момент збирання, густота посіву відповідає нормам (45 тис. рослин/га), але внаслідок сильної спеки та тривалої посухи діаметр кошика рослини нормам не відповідає і має розмір 10-12 см в діаметрі, сім`янка невиповнена зовсім, або виповнена частково (20-40% від всього кошика), що може призвести до суттєвого зменшення врожайності соняшника.
          Листом, який 22.10.2020 року було направлено на електронну скриньку позивача, Приватне підприємство "Лендфорт Дніпро" інформує про відсутність можливості повністю виконати своє зобов`язання по договору від 10.06.2020 року  №60412219; причиною є засушливі погодні умови, які склалися в Дніпропетровській області; дані обставини знаходяться поза контролем підприємства, що не дало змоги отримати достатню кількість врожаю насіння соняшнику для повного виконання умов договору та просить внести зміни до пункту 2.1.2. договору та вказати загальний об`єм поставки соняшнику - 2 814 тонн.   
          Відповідно до протоколу Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Першотравневської територіальної громади від 18.07.2022 року №15 позачергового засідання за результатом розгляду документів, наданих директором Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро", комісія вирішила: надзвичайно ситуація, яка склалася у Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро" у 2020 році відповідає коду 20323 надзвичайних ситуацій ДК 019-2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 року №457 (надзвичайно ситуація пов`язана з масовим засиханням та загибеллю посівів і створених 1-3 річних лісових культур, унаслідок засухи.
          Згідно з сертифікатом Запорізької торгово-промислової палати від 27.07.2022 року №2300-22-0483 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): виняткові погодні умови (засуха в Нікопольському районі Дніпропетровської області) період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 23.06.2020 року по 26.08.2020 року.  
          Позивачем за непоставку товару за договором нараховано пеню та штраф; відповідач проти цього заперечує, що і стало причиною спору та звернення до суду. 
          Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).
          За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
          Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України).
          Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.
          Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
           Укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою є договором поставки.
          Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
          Згідно зі ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
          Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
          Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України).
          Статтею 664 Цивільного кодексу унормовано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
          За приписами ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
          Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цій строк (термін).
          Строк поставки товару є таким, що настав, і відповідач повинен був здійснити поставку товару позивачу. 
          Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).
          Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).
          Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання.
          У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).
          Відповідно до ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
          Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
          Частина 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
          Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
          Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України).
          Позивач на підставі п.7.3 договору просить стягнути з відповідача пеню за непоставку товару за період з 31.10.2020 року по 30.04.2021 року у розмірі 1 013 402,70 грн. 
          Відповідно до п.7.3 договору за непоставку (несвоєчасну поставку) товару у строки та обсяги відповідно до п.п.4.2.1 цього договору продавець зобов`язується сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення поставки від базової вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару згідно п.5.1 договору. У разі прострочення поставки на термін більше 10 (календарних) днів продавець додатково до пені зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20% від розміру здійсненої покупцем передоплати згідно п.5.3 договору. Сплата штрафу та пені не звільняє продавця від обов`язку поставити товар, а також відшкодувати покупцю всі витрати та збитки, понесені у зв`язку з цим договором. 
          Колегія суддів зауважує, що облікова ставка НБУ є змінною величиною. За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже, умови договору щодо пені сторонами не погоджені.
              Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої  інстанції, що умовами укладеного договору не встановлений конкретний розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а відтак, і з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені. 
          Пунктом 7.3. договору визначено, що у разі прострочення поставки на термін більше 10 (календарних) днів продавець додатково до пені зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20% від розміру здійсненої покупцем передоплати згідно пункту 5.3. договору; сплата штрафу та пені не звільняє продавця від обов`язку поставити товар, а також відшкодувати покупцю всі витрати і збитки, понесені у зв`язку з цим договором.
          Пунктом 1 ч. 2 ст.258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
          Згідно з ч.1 ст.259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
          За умовами п. 7.7 договору у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, до вимог щодо нарахування та стягнення пені, штрафів та інших видів неустойки/штрафних санкцій за цим договором, застосовується трирічний строк позовної давності.
          Розмір здійсненої позивачем передоплати складає 25 007 289 грн 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 14.07.2020 №20067144. 
          Позивачем здійснено нарахування штрафу у розмірі 5 001 457 грн 92 коп. 
          Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що наданий позивачем розрахунок штрафу є арифметично правильним.
          Відповідач не заперечує факт поставки товару не у повному обсязі, водночас посилається на наявність форс-мажорних обставин, які, на його думку, є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за спірним договором.
          Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
          Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
          Відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
          Згідно з п.8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо це стало наслідком форс-мажорних обставин, а саме: пожежі, повені, землетрусу або іншого стихійного лиха, війни, військових дій будь-якого роду, прийняття нормативних актів чи інших дій з боку повноважних органів державної влади, істотно впливають на виконання цього договору сторонами, а також інших обставин, які знаходяться поза контролем сторін; при цьому термін виконання зобов`язань сторонами відкладається відповідно до періоду часу, протягом якого діяли такі обставини.
          Про настання форс-мажорних обставин, можливий термін їх припинення, сторона, для якої вони настали, сповіщає іншу сторону негайно; у випадку дії форс-мажорних обставин  більше 30-ти днів, будь-яка із сторін може вимагати розірвати цей договір (п. 8.2 договору).
          З урахуванням наведеного на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили. Тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).
          Колегія суддів враховує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановлений) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
          Пунктом 8.3 договору унормовано, що настання форс-мажорних обставин повинно бути документально підтверджено уповноваженим органом (обласне відділення Гідрометеорологічного центру Міністерства екології та природних ресурсів, управлінням сільського господарства тощо), які підтверджують факт нанесення та причини збитків.
          У п.2.1.2. договору визначено, що продавець зобов`язується зібрати увесь врожай на посівній площі протягом періоду з 15 серпня по 15 жовтня 2020 року.
          Як вбачається з наданих відповідачем актів від 26.08.2020 року обстеження посівів соняшнику, які постраждали внаслідок надзвичайної ситуації природного характеру в ПП "Лендфорт Дніпро" Нікопольського району Дніпропетровської області, при обстеженні комісією встановлено, що на момент збирання, густота посіву відповідає нормам (45 тис. рослин/га), але внаслідок сильної спеки та тривалої посухи діаметр кошика рослини нормам не відповідає і має розмір 10-12 см в діаметрі, сім`янка невиповнена зовсім, або виповнена частково (20-40% від всього кошика), що може призвести до суттєвого зменшення врожайності соняшника.
          Апеляційний господарський суд погоджується із судом першої інстанції, що вказаними актами передбачена лише можливість суттєвого зменшення врожайності соняшника. Будь-яких інших документів у період вирощування та збирання врожаю, що свідчили б про настання форс-мажорних обставин, про які відповідач повинен був повідомити негайно позивача згідно із пунктом 8.2 договору, відповідачем не надано.
          Крім того, сторонами у період з 16.09.2020 року по 13.11.2020 року укладалися додаткові угоди до договору, згідно з якими розраховувалася та фіксувалася остаточна вартість товару.    
                Таким чином, на момент укладання додаткових угод до договору відповідачу вже було відомо про несприятливі погодні умови для вирощування соняшника, але будь-яких проектів додаткових угод до договору про зменшення кількості поставки товару відповідачем позивачу не направлялося.
          У пункті 8.1 договору зазначено, що термін виконання зобов`язань сторонами відкладається відповідно до періоду часу, протягом якого діяли такі обставини.
          Проте, на момент розгляду справи (більше ніж через два роки після настання зобов`язань відповідача з поставки позивачу соняшника) доказів такої поставки у повному обсязі відповідачем не надано.
          До того ж, несприятливі погодні умови для вирощування соняшника відповідачем згідно з наданим ним сертифікатом Запорізької торгово-промислової палати тривали у період  з  23.06.2020 року по 26.08.2020 року, а договір між сторонами було укладено 10.06.2020 року і відповідач не міг не знати про прогнозовані погодні умови на найближчий місяць (загальновідома інформація), що також мало б враховуватись при прийнятті ним рішення укласти договір з позивачем.  
          Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідач, діючи на свій ризик, в умовах, коли йому було відомо про несприятливі умови для вирощування соняшнику, які існували вже до початку періоду, протягом якого він був зобов`язаний зібрати врожай не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання спірного договору є правомірним. 
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів враховує таке.
          Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
          Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
          Отже, зменшення неустойки (зокрема, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
          При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
          Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
          Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
          Колегія суддів враховує, що право суду щодо зменшення розміру пені має реалізовуватись з огляду на конкретні обставини справи та з урахуванням наявних у ній доказів (аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 31.03.2020 року у справі №910/8698/19).
          У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі № 922/2141/21 міститься висновок, що, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
          Апеляційний господарський суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №923/536/18; від 10.04.2019 у справі №905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18; від 30.09.2019 у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 у справі №916/878/20 та інші).
          Стаття 86 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
          В обґрунтування наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, відповідач посилається на те, що:
- він виконав зобов`язання частково, поставивши 2 843,38 тон соняшника на загальну суму 30 451 917,39 грн.;
- здійснена позивачем попередня оплата товару повністю вичерпана зустрічним виконанням з боку відповідача і позивач не поніс збитки у зв`язку із недопоставкою товару;
- сума штрафу, що була стягнута з відповідача, становить понад 16% його річної виручки у 2020 році від реалізації основної сільськогосподарської культури, що є головним джерелом отримання доходу від господарської діяльності відповідача;
- відповідач не є учасником господарських відносин, який відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, не продавав товар іншим особам по більш вигідним цінам, тобто не діяв недобросовісно, не мав намір завдати шкоди відповідачу, не мав наміру здійснювати часткову поставку товару позивачу з якихось інших підстав чи причин аніж форс-мажорні обставини.   
          З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, перевіривши ступінь виконання відповідачем зобов`язання, причини неналежного виконання зобов`язання, враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини ненадання позивачем доказів завдання йому додаткових збитків внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за спірним договором, доходить до висновку щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій до 10% .
          На думку колегії суддів зменшення штрафу до 10 % є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язання, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.
Вирішуючи питання чи допускається подання клопотання про зменшення штрафних санкцій під час розгляду справи у судів апеляційної інстанції, якщо сторона не зверталася з таким клопотанням до суду першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №909/1033/21 дійшов висновку, що оскільки суд, у тому числі суд апеляційної інстанції, може вирішити питання про зменшення штрафних санкцій за власною ініціативою, та обставина, що відповідач заявив відповідне клопотання лише на стадії апеляційного перегляду справи, не свідчить про незаконність рішення суду апеляційної інстанції про зменшення розміру пені та штрафу.
Також Верховним Судом зазначено, що процесуальний закон (статті 269, 275,277 Господарського процесуального кодексу України) не обмежує право суду апеляційної інстанції скасувати або змінити рішення суду першої інстанції у випадку, якщо він дійде висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій - з власної ініціативи чи за відповідним клопотанням сторони.
Враховуючи викладене, дійшовши висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро" підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду підлягає зміні в частині стягнення штрафних санкцій. Разом з цим колегія суддів не вбачає підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині відмови у стягненні пені та, відповідно, задоволення апеляційної скарги Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд".
          Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на скаржників.
          Керуючись ст.ст.269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" залишити без задоволення.
          Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро" задовольнити частково.
          Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 року у справі №904/1719/22 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: 
      "Позов  Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" (01054, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.19-21А, код ЄДРПОУ 25394566) до Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро" (53245, с.Веселе Нікопольського району Дніпропетровської області, вул.Центральна, буд.21; код  ЄДРПОУ 39672576) про стягнення 6 014 860 грн 62 коп. задовольнити частково. 
                Стягнути з Приватного підприємства "Лендфорт Дніпро" (53245, с.Веселе Нікопольського району Дніпропетровської області, вул.Центральна, буд.21; код ЄДРПОУ 39672576) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" (01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.19-21А; код ЄДРПОУ 25394566) 500 145 (п`ятсот тисяч сто сорок пять) грн 80 коп. - штрафу та 75 021 (сімдесят п`ять тисяч двадцять одна) грн. 87 коп. витрат по сплаті судового збору. 
               В решті позовних вимог - відмовити. 
               Видати наказ".
               Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржників. 
     Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

          Постанова підписана в повному обсязі суддями Верхогляд Т.А., Івановим О.Г. 11.08.2023, а суддею Парусніковим Ю.Б. 14.08.2023 року (у зв`язку з відрядженням у період 10-11.08.2023 року).

          Головуючий суддя                                                    Т.А. Верхогляд

          Суддя                                                                        Ю.Б. Парусніков

          Суддя                                                                        О.Г.Іванов