ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" серпня 2023 р.                                                                  Справа №926/1060/23
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                      О.С. Скрипчук
суддів                                                                                          Н.М.Кравчук
                                                                                          Б.Д.Плотніцький 
секретар судового засідання Лагутін В.Б.
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  «Національна енергетична група»  за вих. № НЕГ-151/23 від 15.05.2023 (вх. № 01-05/1558/23 від 16.05.2023)
на рішення  Господарського суду Чернівецької області від 10.05.2023 (повний текст виготовлено 15.05.2023, м. Чернівці, суддя В.П. Ярошенко)
у справі  № 926/1060/23
за позовом:  Товариства з обмеженою відповідальністю  «Національна енергетична група», м. Чернівці
до відповідача:  Чернівецького міського комунального підприємства  «Міськсвітло», м. Чернівці
про  стягнення заборгованості в сумі 196396,16 грн,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю  «Національна енергетична група» звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до Чернівецького міського комунального підприємства  «Міськсвітло» про стягнення заборгованості в сумі 196396,16 грн.
Позовна заява мотивована тим, що відповідачем порушено п. 5.5.5 ПРРЕЕ, а саме,  допущено значні відхилення від заявлених обсягів споживання електричної енергії за період з серпня по вересень 2022 року за договором про закупівлю електричної енергії № 14/02 та додатковою угодою № 2 від 23.02.2022 (остання діюча редакція), внаслідок чого завдав збитків на загальну суму 196396,16 грн. При цьому, зобов`язання по сплаті вартості фактично спожитої електричної енергії відповідач виконав в повному обсязі.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечено доводи позивача з тих підстав, що договором не передбачено відповідальність відповідача щодо відшкодування небалансу електроенергії (різниця спожитої електроенергії від зазначеної у договорі та додатковій угоді). Крім того, під час підписання сторонами актів приймання-передачі позивачем не було висловлено жодних заперечень з приводу обсягів спожитої електроенергії.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 10.05.2023 у даній справі в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» подало апеляційну скаргу за вих. № НЕГ-151/23 від 15.05.2023 (вх. № 01-05/1558/23 від 16.05.2023), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.05.2023 у справі № 926/1060/23 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.
Апеляційна скарга мотивована наступним:
1) вважає, що суд першої інстанції не надав оцінку твердженням позивача про невиконання вимог відповідачем Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), а відтак, не були застосовані абзаци 21 та 25 пункту 5.5.1 ПРРЕЕ, та п. 1.1.1 ПРРЕЕ, що є спеціальним у відносинах з постачання електричної енергії;
2) також вважає, що в оскаржуваному рішенні суд не взяв до уваги вимоги п. 6.2 договору, яким визначено: «відшкодувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством та/або цим договором», а лишень обмежився тим, що обов`язок сплачувати збитки за невиконання зобов`язання покладено нормативно-правовим актом, тобто ПРРЕЕ;
3) в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд не правильно застосував норми права, а саме те, що нормативні документи ПРРЕЕ в цьому випадку визначають правила поведінки для постачальника та обмежують його дії, тому акт фактичного споживання по закінченню розрахункового періоду складається виключно за даними комерційного обліку, незалежно від того, який обсяг був погоджений як – договірний обсяг споживання;
4) щодо актів які були підписані сторонами апелянт зазначає, що такі акти є виключно документом первинного бухгалтерського обліку;
5) щодо стягнення збитків у відповідності до ст. 218 ГК України, апелянт зазначив, що ним доведено перед судом:
6) а) протиправну поведінку відповідача яка полягає  невиконанні останнім господарського зобов`язання, що передбачене ПРРЕЕ – неповідомлення постачальника про порушення ним зобов`язання щодо договірного обсягу споживання електричної енергії;
б) причинний зв`язок – понесення постачальником додаткових витрат на закупівлю електричної енергії по значно вищих цінах на оптовому ринку, оскільки постачальником здійснювались б закупівля відкоригованих обсягів;
в) збитки – додатково понесені витрати постачальником (витрати у формі різниці);
г) вина – у відповідача була можливість діяти правомірно, тобто завчасно повідомити про збільшення обсягу споживання електричної енергії. Тим більше відсутність вини повинен доводити відповідач.
У доповненнях до апеляційної скарги позивач покликається на постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 926/2335/22, якою скасовано рішення першої інстанції у подібних правовідносинах окрім спірного періоду.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує доводи апелянта з наступних підстав:
1) позивачем не доведено перед судом понесення додаткових витрат, а навпаки отримано прибуток;
2) у актах приймання-передачі зазначається ціна, відповідно до п. 5.3 спірного договору встановлено, що ціна електричної енергії має зазначатись постачальником у актах на про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни;
3) щодо неврахування судом спеціальних норм законодавства, що врегульовують питання постачання та споживання електричної енергії відповідач зазначає, що п. 5.2.1 ПРРЕЕ визначено, що постачальник має право на відшкодування збитків відповідно до актів законодавства та умов договору. в даному випадку судом першої інстанції вірно зазначено, що по. 9.2 договору позивач має право на відшкодування збитків виключно у разі порушення строків розрахунків та відмови надати представнику доступ до свого об`єкта, що завдало позивачу збитків;
4) покликання на постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 926/2335/22 є недоцільним так як правовідносини у даній справі не є подібними зі справою на яку покликається позивач.
5) апелянт не подає належного обґрунтування заявленої до стягнення суми.
Враховуючи наведене у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» (постачальник за договором) та Чернівецьким міським комунальним підприємством «Міськсвітло»  (споживач за договором) було укладено договір про закупівлю електричної енергії №14/02 (далі  договір).
Даним договором встановлено порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії. Умови цього договору розроблені відповідно до  Закону України «Про ринок електричної енергії»  та Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі  ПРРЕЕ), затверджених постановою Національною комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (п. п. 1.1, 1.2 договору).
Відповідно до п. 2.1. договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього договору.
Згідно з п. 3.2. договору строк поставки товару до 31.12.2022.
За умовами п. 4.1. договору для забезпечення безперервного надання послуг з постачання електричної енергії споживачу постачальник зобов`язується здійснювати своєчасну закупівлю електричної енергії в обсягах, що за належних умов забезпечать задоволення попиту на споживання електричної енергії споживачем.
Згідно з положеннями п. п. 5.1., 5.2., 5.3, 5.4., 5.5., 5.9 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами. Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в тендерній пропозиції постачальника. Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у актах про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць/декада/тиждень. Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі  спецрахунок). Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни. Оплата за електричну енергію здійснюється споживачем виключно в грошовій формі. Оплата за товар за цим договором має бути здійснена споживачем у строк до 25 числа поточного місяця 100% вартості фактичного обсягу споживання електроенергії, термін надання акту спожитої електроенергії електропостачальником  протягом 5 робочих днів з моменту отримання інформації про обсяги споживання, згідно з даними комерційного обліку. Строк оплати: не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим  остаточний розрахунок згідно даних фактичного споживання електричної енергії за розрахунковий місяць, які вказані в акті. Ціна цього договору становить  25089176,00 грн, з яких ПДВ  4181529,33 грн.
В подальшому сторонами за договором було укладено та підписано низку додаткових угод, зокрема, якими був змінений додаток № 1 в частині обсягів постачання електричної енергії.
На виконання умов договору, 23.08.2022 позивачем та відповідачем був підписаний акт № 8/1 приймання передачі щодо розрахункового періоду серпень 2022, за яким постачальник передав, а споживач прийняв електричну енергію в кількості 76411 кВт/год за ціною 4,90 грн з ПДВ за 1 кВт/год. Сума з ПДВ - 374560,90 грн, який оплачений відповідачем 30.08.2022 в повному обсязі.
23.08.2022 сторонами за договором було підписано акт №8/2 приймання-передачі щодо розрахункового періоду серпень 2022, за яким постачальник передав, а споживач прийняв електричну енергію в кількості 1094 кВт/год за ціною 4,90 гри з ПДВ за 1 кВт/год. Сума з ПДВ - 5360,60 грн, який оплачений 25.08.2022 в повному обсязі.
27.09.2022 сторонами за договором було підписано акт №0000-000313 приймання-передачі щодо розрахункового періоду вересень 2022, за яким постачальник передав, а споживач прийняв електричну енергію в кількості 177473 кВт/год за ціною 4,90 грн з ПДВ за 1 кВт/год. Сума з ПДВ - 869617,70 грн, який оплачений 29.09.2022 в повному обсязі.
27.09.2022 підписано акт №0000-000312 приймання-передачі щодо розрахункового періоду вересень 2022, за яким постачальник передав, а споживач прийняв електричну енергію в кількості 1634 кВт/год за ціною 4,90 грн з ПДВ за 1 кВт/год. Сума з ПДВ - 8006,60 грн та оплачено відповідачем 30.09.2022 в повному обсязі.
24.10.2022 підписано акт №0000-000367 приймання-передачі щодо розрахункового періоду жовтень 2022, за яким постачальник передав, а споживач прийняв електричну енергію в кількості 362935 кВт/год за ціною 4,90 грн з ПДВ за 1 кВт/год. Сума з ПДВ - 1778381,50 грн та оплачено останнім 28.10.2022 в повному обсязі.
24.10.2022 підписано акт №0000-000366 приймання-передачі щодо розрахункового періоду жовтень 2022, за яким постачальник передав, а споживач прийняв електричну енергію в кількості 3580 кВт/год за ціною 4,90 грн з ПДВ за 1 кВт/год. Сума з ПДВ -17542,00 грн та оплачено останнім 31.10.2022 в повному обсязі.
У всіх вищевказаних актах приймання передачі сторони засвідчили, що послуги надані якісно, в повному обсязі та відповідно до умов договору, жодних претензій одна до одної сторони не мають.
Вказані акти приймання передачі електричної енергії підписано представниками сторін без зауважень та заперечень, зазначена в них вартість отриманої електроенергії відповідачем оплачена.
Вищенаведені обставини сторонами не заперечується та є доведеними.
Однак, позивач стверджує, що відповідачем порушено п. 5.5.5 ПРРЕЕ, а саме,  допущено значні відхилення від заявлених обсягів споживання електричної енергії за період з серпня по вересень 2022 року за договором про закупівлю електричної енергії № 14/02 та додатковою угодою № 2 від 23.02.2022 (остання діюча редакція), внаслідок чого позивачу завдано збитки на загальну суму 196396,16 грн, що слугувало підставою для звернення останнього до суду з відповідними вимогами.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного:
Частиною 1  статті 11 ЦК України  визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Частиною 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до  статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
Як передбачено  статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.
Згідно з  статтею 627 Цивільного кодексу України  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього  кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За умовами  статті 629 Цивільного кодексу України  договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В даному випадку між сторонами виникли правовідносини на підставі договору №14/02 про закупівлю електричної енергії.
З пункту 1.2 договору вбачається, що умови цього договору розроблені відповідно до  Закону України «Про ринок електричної енергії»  та Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі  ПРРЕЕ), затверджених постановою Національною комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (п. п. 1.1, 1.2 договору).
Слід зазначити, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості в сумі 196396,16 грн, які як обгрунтовує позивач є завданими збитками в розумінні ст. 224 та ст. 225 Господарського кодексу України у зв`язку із невиконання вимог відповідачем Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), а саме абзаци 21 та 25 пункту 5.5.1 ПРРЕЕ, та п. 1.1.1 ПРРЕЕ, що є спеціальним у відносинах з постачання електричної енергії.
Закон України «Про ринок електричної енергії»  (далі  Закон) визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Стаття 1 Закону визначає, що терміни, які в ньому вживаються, мають наступне значення:
- балансуюча група - об`єднання учасників ринку, що створюється на підставі договору про створення балансуючої групи, у межах якого визначений договором учасник ринку, який входить до такого об`єднання, несе відповідальність за баланс електричної енергії всіх інших учасників ринку, що входять до такого об`єднання;
- відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів;
- двосторонній договір - договір купівлі-продажу електричної енергії, укладений між двома учасниками ринку поза організованими сегментами ринку, крім договору постачання електричної енергії споживачу;
- небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку;
- оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії;
- споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання;
- сторона, відповідальна за баланс (СВБ) - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи);
- учасник ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) - виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 3 Закону ринок електричної енергії функціонує на конкурентних засадах, крім діяльності суб`єктів природних монополій, з обмеженнями, встановленими цим Законом. Обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.
За умовами ст. 57 Закону електропостачальники мають право, зокрема: на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів; інші права, передбачені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та договорами, укладеними ними на ринку електричної енергії.
Електропостачальник зобов`язаний, зокрема: нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії за цінами, визначеними відповідно до правил ринку, у разі невиконання ним акцептованих оператором системи передачі погодинних графіків електричної енергії.
Електропостачальник має у чіткий та прозорий спосіб інформувати своїх споживачів: про вартість та умови надання послуг; про методи оплати, які не повинні допускати дискримінації між споживачами. Системи попередньої оплати мають бути справедливими та адекватно відображати прогнозне споживання; про право споживачів безоплатно обирати і змінювати електропостачальника; про зміну будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Електропостачальники зобов`язані повідомляти споживачів в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про їхнє право припинити дію договору, якщо вони не приймають нові умови.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону споживач має право, зокрема: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.
Згідно з ст. 70 Закону усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії. Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії перед оператором системи передачі. Купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, здійснюється між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку. Вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку.
Згідно з п. 5.2.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 електропостачальник  має право,  зокрема:  на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; на отримання від споживача відшкодування збитків, пов`язаних з відхиленням споживача від договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період (день, місяць),  відповідно до актів законодавства та умов договору.
За умовами п. п. 5.2.2. п. 5.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії постачальник електричної енергії зобов`язаний інформувати своїх споживачів про зміну будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Якщо зміна умов договору полягає у зміні ціни, викликаній зміною її складової на оплату послуг розподілу/передачі електричної енергії, то повідомляти споживача електропостачальник зобов`язаний негайно після отримання повідомлення від оператора системи.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що між сторонами існували договірні відносини на підставі та на умовах, що визначені відповідно до укладеного між сторонами договору від 14.02.2022 № 14/02.
Вищевказаним договором сторонами було погоджено його істотні умови, зокрема, щодо очікуваного загального обсягу споживання електричної енергії та ціни електричної енергії.
Умовами договору сторони передбачили можливість внесення змін до нього зокрема, відповідно до пунктів 13.2, 13.3 договору постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов договору Споживача не пізніше ніж за 20 календарних днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір.
Постачальник зобов`язаний повідомити споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику, якщо споживач не приймає нові умови.
Пунктом 13.4 договору передбачено порядок зміни ціни за одиницю товару (електричної енергії).
Зокрема, абзацом 2 цього пункту встановлено, що ціна за 1 кВт/год електричної енергії може бути змінена з першого числа місяця, в якому відбудуться такі зміни, що буде відображено в додатковій угоді до договору, за згодою Сторін.
Крім того, судом встановлено, що станом на серпень-жовтень 2022 року сторонами не було внесено змін до договору в частині визначення ціни, а сторонами підписано вищевказані акти приймання передачі електричної енергії, за якими позивач передав, а відповідач прийняв за серпень-жовтень 2022 у вказаних в цих актах кількостях електричну енергію за ціною 4,90 грн з ПДВ за 1 кВт/год, то сторонами у добровільному порядку вирішено питання щодо споживання відповідачем електричної енергії у цих періодах (серпень-жовтень 2022 року) за ціною та у кількості, що зазначена в даних актах.
Вказане узгоджується з умовами пункту 5.3 договору, згідно яких ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у актах про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.
Разом з тим, договором №14/02 про закупівлю електричної енергії не передбачено відшкодування збитків з підстав наведених позивачем оскільки п. 9.2 спірного договору визначено вичерпний перелік відшкодування споживачем збитків, а саме у разі: 1) порушення відповідачем строків розрахунків з позивачем; 2) відмови відповідача надати представнику позивача доступ до свого об`єкта, що завдало позивачу збитків.
Крім того, договором не передбачено відповідальність відповідача щодо відшкодування небалансу електроенергії.
Слід зазначити, що за змістом  статті 22 ЦК України  особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил  ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
За приписами ч. 2  ст. 224 ГК України  під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до  ст. 225 ГК України  до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Як уже було зазначено вище, підставою для звернення до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення коштів, які як зазначає позивач є збитками, оскільки відповідач не виконав вимог ПРРЕЕ, який як зазначає позивач є нормативно правовим актом.
Однак, судова колегія зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника. Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності. 
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. 
Аналогічну правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 916/1466/21.
При цьому, відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17 (за позовом про відшкодування збитків).
Позивач, як на підставу своїх доводів зазначив наступне, а саме:
а) протиправна поведінка відповідача - невиконання останнім господарського зобов`язання, що передбачене ПРРЕЕ – неповідомлення постачальника про порушення ним зобов`язання щодо договірного обсягу споживання електричної енергії;
б) причинний зв`язок – понесення постачальником додаткових витрат на закупівлю електричної енергії по значно вищих цінах на оптовому ринку, оскільки постачальником здійснювались б закупівля відкоригованих обсягів;
в) збитки – додатково понесені витрати постачальником (витрати у формі різниці);
г) вина – у відповідача була можливість діяти правомірно, тобто завчасно повідомити про збільшення обсягу споживання електричної енергії. Тим більше відсутність вини повинен доводити відповідач;
Однак, судова колегія звертає увагу на те, що доводи апелянта в частині доведення збитків не знайшли свого підтвердження в розумінні статей 76, 77 ГПК України, та є голослівними, так, як позивачем не подано суду доказів про закупівлю саме для відповідача електричної енергії по завищених цінах.
Разом з тим, позивач не довів перед судом наявність протиправної поведінки та причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора.
З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що наявними у матеріалах справи документами, які подані позивачем, не підтверджено, що позивач зазнав збитків, неправомірними діями відповідача.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Не заслуговують на увагу суду покликання апелянта на постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 926/2335/22, так, як у справі на яку покликається апелянт підставою для звернення до суду слугувало споживання відповідачем електричної енергії в меншому розмірі, ніж ним було погоджено в додатку № 1 до договору, що змусило позивача продати залишок електричної енергії за нижчою ціною на балансуючому ринку, відтак, позивач просив стягнути різницю між ціною закупівлі електричної енергії на РДН та цінами балансуючого ринку. Окрім того, постачальник звертався до споживача із заявою щодо уточнення планованих обсягів споживання на квітень 2022р. через введення воєнного стану.
Підсумовуючи наведене судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог у зв`язку із не доведеністю в діях відповідача складу правопорушення та, відповідно, підстав для стягнення з нього на користь позивача збитків в сумі 196396,16 грн.
Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними, та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). 
Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -    
П О С Т А Н О В И В :
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група»  за вих. № НЕГ-151/23 від 15.05.2023 (вх. № 01-05/1558/23 від 16.05.2023) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.05.2023 року у справі № 926/1060/23 – залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
6. Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Головуючий суддя                                                                       О.С.Скрипчук

Суддя                                                                                          Н.М.Кравчук

Суддя                                                                                           Б.Д.Плотніцький