УХВАЛА

06 липня 2023 року 
м. Київ

справа № 580/3162/22
адміністративне провадження № К/990/23817/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року у справі №580/3162/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення №26-11 від 23 червня 2022 року «Про недовіру директору Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Гончару Юрію Григоровичу».
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року, позов задоволено:
- визнано протиправним та скасовано рішення сесії Черкаської міської ради від 23 червня 2022 року №26-11 «Про недовіру директору департаменту управління справи та юридичного забезпечення Черкаської міської ради ОСОБА_1 »;
- стягнуто за рахунок коштів місцевого бюджету виконавчого комітету Черкаської міської ради (вул. Байди Вишневецького, 36, м. Черкаси, 18001, код ЄДРПОУ 04061547) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Черкаська міська рада звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 29 червня 2023 року засобами поштового зв`язку.
Скаржник просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року у справі №580/3162/22 і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.
З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України й покликається на те, що судами попередніх інстанцій під час прийняття оскаржуваних рішень не було враховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах №№ 120/3920/20-а, 640/7234/20, 2а-2885/12/1470, 766/7172/17.
Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Верховний Суд зазначає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акту, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку.
Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Однак, в порушення вимог пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не вказує, які саме норми права судами попередніх інстанцій були застосовані без урахування таких висновків.
При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як на підставу для перегляду оскаржуваних рішень за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Так, у справі №120/3920/20-а предметом оскарження було розпорядження Голови Вінницької ОДА №477 від 27 липня 2020 року «Про ліквідацію Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації».
У справі №640/7234/20 взагалі оскаржувався наказ Генерального прокурора Р. Рябошапки від 5 березня 2020 року № 129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України»; визнати протиправним та скасування наказу Генерального прокурора Р. Рябошапки від 5 березня 2020 року № 130 «Про деякі питання утворення Тренінгового центру прокурорів України»; визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора Р. Рябошапки від 5 березня 2020 року № 131 «Про закріплення державного майна за Тренінговим центром прокурорів».
У справі №2а-2885/12/1470 предметом спору було рішення Миколаївської обласної ради   від 23 березня 2012 року № 33, яким, зокрема, вирішено: надати ТОВ у користування з 1 червня 2012 року строком на 25 років мисливські угіддя загальною площею 5259 га, що розташовані у Веселинівському районі Миколаївської області; Миколаївському обласному управлінню лісового та мисливського господарства в установленому порядку укласти договір про умови ведення мисливського господарства з ТОВ.
У справі №766/7172/17 позивачами оскаржувалось рішення Херсонської міської ради від 24 березня 2017 року №580 «Про зміни до міського бюджету на 2017 рік».  
Натомість, як у цій справі, позивачем оскаржувалось рішення сесії Черкаської міської ради від 23 червня 2022 року №26-11 «Про недовіру директору департаменту управління справи та юридичного забезпечення Черкаської міської ради ОСОБА_1 ».
Таким чином, в даному випадку не можна визнати подібними правовідносини у цій справі та у справах, вказаних скаржником, оскільки у цій справі в порівнянні від вказаних скаржником справ відмінності є щодо: предмету спору, умов застосування правових норм.
Ураховуючи наведене, Суд вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Наступною підставою оскарження судових рішень, скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України й покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо того « чи є пропозиція депутата місцевої ради щодо висловлення недовіри посадовій особі органу місцевого самоврядування формою забезпечення участі депутата у діяльності ради, що визначено статтею 3 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», а доручення місцевої ради за результатами розгляду такої пропозиції - однією із форм надання доручень (без голосування), що врегульовані частиною дев`ятою статті 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтею 23 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», чи така пропозиція щодо недовіри тотожна з поняттям недовіри сільському, селищному, міському голові, що регламентовано статтею 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», та може бути висловлена, виключно щодо вказаних суб`єктів та, відповідно супроводжуватись визначеними законом процедурними діями місцевої ради».
Суд роз`яснює, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.
Водночас скаржником зазначених вимог не дотримано, зокрема, не наведено обґрунтування у чому полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права, а також як, на думку скаржника, ці норми повинні застосовуватись.
Більше того, указані скаржником норми (статті 3, 19, 23 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», частина дев`ята статті 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») є загальними, тож скаржнику варто детально обґрунтувати, яким чином суд апеляційної інстанції застосував їх невірно.
З огляду на викладене, Суд вважає недоведеними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, у частині зазначення підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. 
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, касаційну скаргу Черкаської міської ради належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року у справі №580/3162/22.
Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, Суд не вирішує.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року у справі №580/3162/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про скасування рішення повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

………………………….
Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду