РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/18131/22
Провадження № 22-ц/4815/655/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача - Боймиструка С.В., 
суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Мороз А.В.
з участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення понесених судових витрат,

В С Т А Н О В И В
15 березня 2023 року в Рівненський міський суд з позовом до ДП «Рівненський автомобільний ремонтний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення понесених судових витрат звернувся ОСОБА_2 .
Просив стягнути з відповідача Державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод», код ЄДРПОУ 08276316 на користь ОСОБА_2 , іпн. НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 528513,12 грн. за період з 01 листопада 2021 року по 06 грудня 2022 року та понесені судові витрати по справі, а саме 5000,00 грн. витрат за надану правничу допомогу адвоката та 5285,13 грн. сплаченого судового збору при подачі позовної заяви до суду.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення понесених судових витрат задоволено.
Стягнуто з Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 528513 гривень 12 копійок за період з 01 листопада 2021 року по 06 грудня 2022 року та понесені судові витрати по справі, а саме 5000 гривень витрат за надану правничу допомогу адвоката та 5285 гривень 13 копійок сплаченого судового збору при подачі позовної заяви до суду.

19 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку Державне підприємство "Рівненський автомобільний ремонтний завод" подало апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розрахунок проведений позивачем за хибними вихідними даними, а також неврахування судом висновку ВП ВС у справі №761/9584/15 про можливість зменшення відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.
Представник ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи викладені апелянтом, вказує, що рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить залишити його без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2 на підставі наказу №56 к від 28 грудня 2009 року був прийнятий на роботу у Державне підприємство «Рівненський авторемонтний завод» на посаду помічника директора по комерційній діяльності.
З наказу в.о. директора ДП «РАРЗ» О.П. Таборовець від 28 жовтня 2021 року №16 к ОСОБА_2 звільнено з роботи, із займаної посади заступника директора з фінансів та економіки з 29 жовтня 2021 року за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов Колективного договору, згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.44 КЗпП України нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Бухгалтерії підприємства нарахувати компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 47 календарних днів за робочий період: 12.2019р. – 12.2020р. – 21 к.д.; 12.2020р. – 10.2021р. – 26 к.д.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України судам слід керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Порядок №100 в редакції чинній на момент виникнення затримки розрахунку при звільненні (30 жовтня 2021 року) передбачав, що період, за яким обчислюється середня заробітна плата включає виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Отже, якщо у наказі про звільнення датою звільнення було 29 жовтня 2021 року, то в цей день повинен був відбутись розрахунок з працівником. Оскільки роботодавець розрахунок не здійснив, то з наступного дня, а саме з 30 жовтня 2021 року почала нараховуватись заборгованість за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно для обчислення середньої заробітної плати слід враховувати заробітну плату за серпень та вересень.
Як вбачається з довідки про доходи (а.с. 8) заробітна плата позивача за серпень 2021 року становила - 10925,00 грн., за вересень 2021 року - 34248,37 грн. Доводи апелянта про те, що до зарплати за вересень входить компенсація за період затримки по виплаті заробітної плати з 19.03.2021 року по 30.06.2021 рік у сумі 11323,37 не беруться до уваги, оскільки докази на їх підтвердження подані з пропуском процесуального строку без обґрунтування підстав для його поновлення.
У постанові Верховного Суду у справі №643/14838/16-ц від 06.11.2019 міститься висновок в якому вказано, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає застосуванню формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 646/3282/17 від 19.10.2021.
Таким чином у серпні 2021 року було 21 робочий день, а у вересні 2021 року 22 робочих днів. Загальна кількість 43 дні.
Відповідно до п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відтак середньоденна заробітна плата становить 1050,54 грн. (заробітна плата за серпень і вересень: 45173,37 / кількість робочих днів в серпні і вересні: 43)
Період затримки виплати середньої заробітної плати з 30.10.2021 року по 06.12.2022 становить 283 робочих дні.
Отже розмір середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 30.10.2021 року по 06.12.2022 становить 1050,54 * 283 = 297302,82 грн.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).
З довідки виданої ДП “Рівненський автомобільний ремонтний завод” №86 від 01 грудня 2021 року вбачається, що станом на 01 листопада 2021 року сума заборгованості по зарплаті ОСОБА_2 , з липня 2020 року по жовтень 2021 року становила 189310,32 грн. (а.с. 24).
Ураховуючи, що розмір середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, перевищує розмір заборгованості по заробітній платі при звільненні у загальному, тобто є очевидно неспівмірним із загальною сумою заборгованості, суд вважає справедливим зменшення розміру середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні позивача до розміру суми, яку відповідач заборгував позивачу при звільненні, а саме до 189310,32 грн.
За таких обставин, місцевий суд не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду та не перевірив правильність застосування норм матеріального права щодо визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Разом з цим доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зменшення розміру задоволених позовних вимог до 10 000 гривень є необґрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_2 до Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення понесених судових витрат - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 189310,32 грн. за період з 01 листопада 2021 року по 06 грудня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повиний текст постанови складений 08 вересня 2023 року.

Головуючий                                                        Боймиструк С.В.

Судді:                                                                 Гордійчук С.С.

                                                                       Шимків С.С.