ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 р. 	Справа № 520/24588/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 25.05.23  по справі № 520/24588/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Північно-Східне міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції                      
про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив суд визнати дії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції при виконання ним рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/24588/21, які полягають у не внесенні до довідки від 28.03.2023 року № 184/4.1/12-23 підвищених розмірів грошового забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку із підвищенням з 01.01.2020 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб для перерахунку пенсії з 01.02.2020 року – протиправними.
В обґрунтування заяви послався на протиправність дій відповідача, який виконуючи в добровільному порядку судове рішення у справі № 520/24588/21, всупереч принципу правової визначеності проігнорував рішення у справі № 520/4868/22 та не вказав у довідці № 184/4.1/12-23 складових грошового забезпечення позивача з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 29.01.2020, внаслідок чого розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 зменшився з 17663,29 грн до 17058,67 грн, що відповідно призвело і до зменшення розміру пенсії позивача.
Повідомив, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 позивачу було відмовлено у задоволенні заяви в порядку ст. 383 КАС України по справі №520/4868/22 з тих підстав, що відповідні вимоги мають бути заявлені саме у справі №520/24588/21.
На думку позивача, зазначені відсоткові розміри складових грошового забезпечення у довідці №184/4.1/12-23 від 28.03.2023 (на виконання рішення у справі № 520/24588/21) мають відповідати тим, які вказані у довідці №1/4.3/12-23 від 05.01.2023 (на виконання рішення у справі №520/4868/22).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 у справі № 520/24588/21 заяву ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, вчинених на виконання рішення суду, в порядку статті 383 КАС України в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання дій та бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 року по справі № 520/24588/21 скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву позивача в порядку ст. 383 КАС України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, пославшись на положення ст. 78 КАС України,  висновки Верховного Суду у постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, відповідно до яких  преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, наполягав, що оскільки у розгляді справи № 520/4868/22 брали участь одні й ті ж самі сторони, що і у справі № 520/24588/21, а рішення у справі № 520/24588/21 набрало чинності пізніше ніж рішення у справі № 520/4868/22, обставини встановлені у справі № 520/4868/22 в силу ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню у справі № 520/24588/21. А відтак, обов`язок, покладений на відповідача судовим рішенням у справі № 520/4868/22 повинен був прийнятий судом у справі № 520/24588/21, як беззаперечний, в незалежності від того, чи було предметом розгляду питання неврахування у довідці № 184/4.1/12-23 висновків суду у справі № 520/4868/22, виданої на виконання рішення у справі № 520/24588/21.
Таким чином, зобов`язання відповідача у справах № 520/4868/22 та № 520/24588/21 повинні бути відображені у єдиній довідці, а єдиною проблемою є вирішення питання, у якій із вищевказаних довідок повинні бути відображені результати зазначених судових рішень. 
Жодних претензій до відповідача при складенні ним довідки № 1/4.3/8- 23 від 05.01.2023 на виконання рішення по справі № 520/4868/22 у позивача не має, проте, такі з`явилися після складання відповідачем довідки № 184/4.1/12-23 від 28.03.2023, оскільки в ній не зазначено підвищених розмірів грошового забезпечення у зв`язку з підвищенням з 01.01.2020 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до чого відповідача зобов`язав суд у справі № 520/4868/22.
У поясненнях від 13.09.2023 позивач вказав, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2023 у справі № 520/4868/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 без змін, з тих підстав, що позивач не згоден зі складовими оновленої довідки при виконання рішення саме по справі № 520/24588/21, а тому заяву в поряду ст. 383 КАС України повинен розглядати суд в межах справи № 520/24588/21.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 по справі № 520/24588/21 - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, які полягають у визначенні надбавки ОСОБА_1 за особливі умови служби у розмірі 25 %, замість 50 % у довідці № 17/4.1/14-20 від 25.09.2020 року.
Зобов`язано Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань (код ЄДРПОУ 40867285) скласти нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ), у якій зазначити надбавку за особливі умови служби у розмірі 50 %.
Зобов`язано Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань (код ЄДРПОУ 40867285) направити нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ), що враховується для перерахунку пенсій до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 року згідно нової довідки.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2023 року апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, а судове рішення - без змін.
Рішення суду набрало законної сили.
З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року по справі № 520/24588/21, міжрегіональним управлінням складена станом на 05.03.2019 довідка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 28.03.2023 року № 184/4.1/12-23, у якій надбавка за особливі умови служби зазначена у розмірі 50 %, та направлена до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 28.03.2023 року за вих. № 22-1756/4.1/1/57-23.
Позивач зазначив, що вказане судове рішення виконано відповідачем в добровільному порядку, відповідно до ДВС він не звертався.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року по справі №520/4868/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, яка полягає у не підготовці та ненаданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29 січня 2020 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, для здійснення обчислення та перерахунку ОСОБА_1 з 01 лютого 2020 року основного розміру його пенсії.
Зобов`язано Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29 січня 2020 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, для здійснення обчислення та перерахунку ОСОБА_1 з 01 лютого 2020 року основного розміру його пенсії.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2022 року апеляційну скаргу позивача на рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/4868/22 від 26.08.2022 в частині відмови в задоволенні позовних вимог - залишено без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Рішення суду набрало законної сили.
На виконання рішення суду по справі № 520/4868/22 видана довідка № 1/4.3/8-23 від 05.01.2023 року та направлена до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за вих. № 22-95/4.3/1/57-23 від 05.01.2023 року. Довідка видана станом на 29 січня 2020 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб ".
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, поданої в порядку ст. 383 КАС, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин вимог вказаної статті, оскільки відповідачем виконано рішення від 04.08.2022 у спосіб, визначений судом. Крім того, суд зазначив, що оскільки питання неврахування у довідці від 28.03.2023 № 184/4.1/12-23 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 по справі № 520/4868/22, не було предметом розгляду в адміністративній справі № 520/24588/21, а отже не може бути оцінене в межах заяви позивача, поданій у цій справі в порядку статті 383 КАС України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, – за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року в справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь–яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно–правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, – а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, – і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.
Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.
Відповідно до частин 2, 4 вказаної статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Частина перша статті 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
З наведених вище норм вбачається, що рішення суду в адміністративних справах може бути виконане добровільно, з моменту набрання рішенням законної сили, та примусово, після відкриття відповідного виконавчого провадження. При цьому, виконання судового рішення, у якому порядку воно б не відбувалось, є невід`ємною складовою права на судовий захист.
Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 383 КАС України особа–позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Так, стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.
Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення по справі, що порушує права та законні інтереси позивача.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції,  предметом спору в межах справи № 520/24588/21 були вимоги позивача, зокрема, про зобов`язання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань скласти нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , у якій зазначити надбавку за особливі умови служби у розмірі 50 % та направити нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсій до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 року згідно нової довідки. 
З матеріалів справи встановлено, що відповідачем на виконання судового рішення у справі №520/24588/21 від 04.08.2022 складена нова довідка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 № 184/4.1/12-23 від 28.03.2023, у якій надбавка за особливі умови служби зазначена у розмірі 50 %, та направлена до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 28.03.2023 року за вих. № 22-1756/4.1/1/57-23 (а.с. 143-144).
Зі змісту вказаної довідки вбачається, що розмір грошового забезпечення за відповідною посадою, за нормами, чинними на 05.03.2019 року, за посадою старший оперуповноважений оперативного відділу СІЗО УМВСУ в Харківській області, становить: посадовий оклад - 4930 грн, оклад за спеціальним званням майор внутрішньої служби - 1340 грн, надбавка за вислугу років (45%) - 2821,50 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (10%) - 493 грн, надбавка за особливості проходження служби (50%) - 4545,75 грн, премія (59,4%) - 2928,42 грн, усього 17058,67 грн.  
Позивач, обґрунтовуючи свою заяву, подану в порядку ст. 383 КАС України, протиправністю дій відповідача при виконанні рішення суду від 04.08.2022 у справі № 520/24588/21, стверджує, що при складанні довідки № 184/4.1/12-23 від 28.03.2023 розмір грошового забезпечення мав бути визначений з урахуванням судового рішення у справі №520/4868/22, відповідно до якого розмір грошового забезпечення визначається із застосуванням розміру посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, для здійснення обчислення та перерахунку ОСОБА_1 з 01 лютого 2020 року основного розміру його пенсії.
Колегія суддів зазначає, що рішенням у справі № 520/24588/21 відповідача зобов`язано скласти нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , у якій зазначити надбавку за особливі умови служби у розмірі 50 % та направити нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 року згідно нової довідки. При цьому, жодних зобов`язань при складанні довідки для перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019 застосовувати при обчисленні розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 положення постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року на відповідача покладено не було.
Проте, позивач вважає, що у довідці для перерахунку його пенсії з 01.04.2019 відповідачем повинні бути визначені складові грошового забезпечення, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, оскільки такий спосіб обрахунку грошового забезпечення позивача було встановлено у справі № 520/4868/22.
Однак, слід зауважити, що довідка 184/4.1/12-23 від 28.03.2023, видана на виконання рішення у справі № 520/24588/21 для перерахунку пенсії з 01.04.2019, а прожитковий мінімум позивач вимагає застосувати станом на 01 січня 2020 року.  
Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача щодо преюдиційності обставин, встановлених судом у справі №520/4868/22, оскільки хоча у розгляді справи № 520/24588/21 брали участь одні й ті ж самі сторони що і у справі № 520/4868/22, однак предметом спірних правовідносин були довідки, видані за різні періоди, та з неоднакових підстав, з якими позивач пов`язував необхідність їх видачі. 
Відтак, враховуючи, що жодним судовим рішенням не було встановлено обов`язку відповідача видати довідку про розмір грошового забезпечення із урахуванням  відсотків, вказаних у довідці № 184/4.1/12-23 від 28.03.2023 ( на виконання рішення у справі № 520/24588/21) та виходячи з розмірів, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, що відображено у довідці №1/4.3/12-23 від 05.01.2023 (на виконання рішення у справі № 520/4868/22), у колегії суддів відсутні підстави для визнання в цій частині протиправною бездіяльності відповідача та задоволення заяви ОСОБА_2 , поданої в порядку ст. 383 КАС України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання неврахування у довідці від 28.03.2023 року № 184/4.1/12-23 зобов`язань, які виникли у відповідача на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року по справі № 520/4868/22, не було предметом розгляду в адміністративній справі № 520/24588/21, а отже не може бути оцінене судом в межах заяви позивача, поданій у цій справі в порядку статті 383 КАС України.
Суд зауважує, що підставами для судового контролю в порядку ст. 383 КАС України є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем виконано рішення суду в повному обсязі, що свідчить про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин вимог ст. 383 КАС України.
Посилання позивача на висновки Другого апеляційного адміністративного суду, викладені у постанові від 04.08.2023 у справі № 520/4868/22, колегія суддів не приймає, оскільки згідно із ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не судів апеляційної інстанції.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 - без змін.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 378, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 по справі № 520/24588/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова