П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 562/1518/22
Провадження № 22-ц/4815/855/23

Головуючий у Здолбунівському районному суді
Рівненської області: суддя Мичка І.М.
Рішення суду першої інстанції 
(вступна і резолютивна частини) проголошено 
о 10 год. 05 хв. 18 травня 2023 року
у м. Здолбунів Рівненської області
Повний текст рішення складено: 23.05.2023

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач1 – ОСОБА_1 ;
позивач2 – ОСОБА_2 ;
відповідач1 – ОСОБА_3 ;
відповідач2 – ОСОБА_4 ;

за участі: відповідачів та представників сторін - адвокатів Іващенко Ірини Ігорівни та ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Іващенко Ірини Ігорівни та представника ОСОБА_4 – адвоката Іващенко Ірини Ігорівни, що приєднався до апеляційної скарги, на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и в : 

У липні 2022 року в суд звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 серпня 2021 року у кримінальній справі №562/2415/21 (кримінальне провадження №12021181130000103 від 16 березня 2021 року відкрите за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України) встановлено, що 16 березня 2021 року близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані неосудності, в порушення конституційних прав громадян на недоторканість житла, шляхом розбиття скла вікна за допомогою металевого кутника, незаконно проник всередину житлового будинку АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та в якому проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Знаходячись усередині будинку, ОСОБА_6 за допомогою заздалегідь підготовленої липкої стрічки типу "скотч", що приніс з собою, обмотав руки і голову потерпілої ОСОБА_2 , після чого вивів її з приміщення будинку на подвір`я та за допомогою каністри з бензином, яку приніс з собою, облив бензином житлові кімнати у будинку і здійснив підпал цього житлового будинку. Після вчинення цих дій ОСОБА_6 залишив територію домоволодіння.
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6 , який на час вчинення кримінальних правопорушень страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Вважають, що відповідачі, з якими проживає ОСОБА_6 , знаючи про психічний стан сина, не вжили заходів щодо запобігання шкоди.
Внаслідок зазначених дій ОСОБА_6 ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди, розмір якої визначено позивачем1 у 443 797 гривень, а також моральної шкоди у 250 000 гривень.
Щодо ОСОБА_2 , то їй завдано моральної шкоди, розмір якої оцінила у 250 000 гривень.
Тому ОСОБА_1 просила стягнути солідарно із відповідачів на її користь 443 791 гривень матеріальної шкоди і 250 000 гривень моральної шкоди, а ОСОБА_2 - з них же 25 000 гривень моральної шкоди.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 травня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 443 791 гривень матеріальної шкоди і 10 000 гривень моральної шкоди.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10 000 гривень моральної шкоди.
У поданій через свого представника – адвоката Іващенко І.І. апеляційній скарзі відповідач1, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, просить його скасувати, відмовивши у задоволенні позову повністю.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про залишення судом без уваги того, що відповідно до ст. 1186 ЦК України шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі. Суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. 
Між тим, суд задовольнив позов, стягнувши солідарно із батьків ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 документально підтверджений розмір матеріальної шкоди – 443 791 гривню та 10 000 гривень моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_2 – 10 000 гривень моральної шкоди. При цьому судом не враховано, що ОСОБА_6 протягом часу з червня 2019 року по березень 2021 року проходив амбулаторне лікування з приводу хронічного психічного захворювання; агресивних дій та висловлювань не відмічалося, а стаціонарного лікування він не потребував. Тобто хибним є посилання суду на те, що відповідачами не було вжито заходів щодо надання ОСОБА_6 психіатричної допомоги і щодо запобігання шкоді.
Також судом не враховано, що Здолбунівською міською радою було виплачено на користь ОСОБА_2 100 000 гривень одноразової матеріальної допомоги на ліквідацію наслідків пожежі на підставі рішення від 31 березня 2021 року №163 "Про надання одноразової матеріальної допомоги мешканцям Здолбунівської міської територіальної громади".
Заявник не погоджується і з підставами та розміром моральної шкоди, що солідарно стягнуті з відповідачів на користь позивачів.
Так, пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що обов`язкову з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: 1.) наявність такої шкоди; 2.) протиправність діяння її заподіювача; 3.) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4.) вини останнього в її заподіянні. Натомість безпосередньо відповідачі такої шкоди ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не завдавали, що вказує про відсутність ознак складу цивільного правопорушення.
Крім того, покликаючись на факти, наполягає на тому, що з 05 квітня 2019 року по 06 травня 2019 року ОСОБА_6 потребував лікування в стаціонарних умовах, адже міг вчинити дії, що створювали безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. З 01 червня 2019 року по 01 березня 2021 року був виписаний із закладу з надання психіатричної допомоги у зв`язку зі зміною (покращенням) стану психічного здоров`я, що не потребує подальшого лікування в стаціонарних умовах та з подальшим стаціонарним лікуванням. 
Отже, будь-яке обмеження волі особі, яка є психічно хворою, є порушенням прав людини на свободу і особисту недоторканість, якщо відсутні обґрунтовані підстави для такого примусового тримання у психіатричній лікарні. Тому вважає, що відповідачі знали про психічний розлад сина, разом з тим забезпечували належне лікування і вжили усіх заходів щодо запобігання вчинення шкоди.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 26 липня 2023 року прийнято заяву представника ОСОБА_4 – адвоката Іващенко І.І. про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду від 18 травня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявників, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, 16 березня 2021 року близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані неосудності, в порушення конституційних прав громадян на недоторканість житла, шляхом розбиття скла вікна за допомогою металевого кутника, незаконно проник всередину житлового будинку АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та в якому проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Знаходячись усередині будинку, ОСОБА_6 за допомогою заздалегідь підготовленої липкої стрічки типу "скотч", що приніс з собою, обмотав руки і голову потерпілої ОСОБА_2 , після чого вивів її з приміщення будинку на подвір`я та за допомогою каністри з бензином, яку приніс з собою, облив бензином житлові кімнати у будинку і здійснив підпал цього житлового будинку. Після вчинення цих дій ОСОБА_6 залишив територію домоволодіння.
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6 , який на час вчинення кримінальних правопорушень страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
З довідки без номера і без дати, виданої Комунальним підприємством "Острозька обласна психіатрична лікарня" Рівненської обласної ради, видно, що ОСОБА_6 з червня місяця 2019 року по березень місяць 2021 року проходив амбулаторне лікування з приводу хронічного психічного захворювання. Отримував медикаментозне лікування. Агресивних дій та висловлювань не відмічалось, стаціонарного лікування не потребував. 
Довідкою без номера і без дати, виданою Комунальним підприємством "Острозька обласна психіатрична лікарня" Рівненської обласної ради, підтверджено, що ОСОБА_6 з 26 квітня по 06 травня 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу хронічного психічного захворювання. За час перебування в лікарні агресивних дій та висловлювань не відмічалось. Отримував медикаментозне лікування. 
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16460738 від 21 січня 2014 року вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . 
Відповідно до акту про пожежу №17 від 16.03.2021, складеного комісією у складі: фахівця (із забезпечення заходів з попередження надзвичайних ситуацій у Здолбунівському районі) ЦЗД ГУ ДСНС України в Рівненській області, старшого дізнавача СД відділення поліції №6 Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області встановлено, що пожежа виникла 16 березня 2021 року о 02 год. 05 хв. (час орієнтовний) на об`єкті – житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 . 
Пожежею було знищено: дерев`яне перекриття та шиферне покриття по дерев`яній обрешітці орієнтовною площею 100 м2, посуд, телевізор, 4 вікна, 5 дверей, 2 ліжка, 3 шафи, 4 тумби, 2 столи, 4 стільця, морозильну камеру, швейну машинку, 2 дивани, речі домашнього вжитку. Також пошкоджено: закопчено та обгоріли приміщення житлового будинку, комп`ютер, шафи, посуд, речі домашнього вжитку. Даний акт підписано без зауважень.
Висновком експерта № СЕ-19/118-21/3563-БТ від 18.02.2022 року стверджується, що вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок пожежі 16 березня 2021 року в будинку АДРЕСА_1 , становить 443 797 гривень. 
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 серпня 2021 року у кримінальній справі № 562/2415/21 (кримінальне провадження №12021181130000103 від 16 березня 2021 року), яка набрала законної сили, щодо ОСОБА_6 застосовано за вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 194 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Вважаючи, що за завдання матеріальної і моральної шкоди обов`язок з її відшкодування повинні нести відповідачі, які є батьками ОСОБА_6 , що не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати з огляду на психічний розлад, з якими він проживав, однак вони не вжили заходів до запобігання виникнення шкоди, у липні 2022 року в суд звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про солідарне стягнення 443 791 гривень матеріальної шкоди та 250 000 гривень моральної шкоди на користь позивача1 і 250 000 гривень моральної шкоди на користь позивача2.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог ОСОБА_1 про солідарне відшкодування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 443 791 гривень матеріальної шкоди, оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності. При цьому розмір матеріальної шкоди підтверджений висновком експерта №СЕ-19/118-21/3563-БТ від 18 лютого 2022 року та комісійним актом про пожежу від 16 березня 2022 року.
Крім того, враховано характер, обсяг, тривалість та глибину її душевних страждань, ступінь порушення способу життя, вимоги розумності і справедливості, в зв`язку з чим визначено розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , у 10 000 гривень і стягнуто зазначену суму солідарно з відповідачів на користь позивача1.
Щодо позову в частині солідарного відшкодування моральної шкоди з відповідачів на користь ОСОБА_2 , то суд при її визначенні виходив із її наявності, що полягало у перенесенні позивачем2 сильного нервового стресу, переживаннях, сильному страху за своє здоров`я і життя, почутті дискомфорту та небезпеки, збентеженості, відчутті незахищеності та безпорадності. Тому з урахуванням стану її здоров`я за віком, душевних страждань, вимушених змін в житті, порушенні нормального режиму сну та відпочинку, перенесенні морального пригнічення стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 10 000 гривень моральної шкоди на користь ОСОБА_2 . 
Також судом при частковому задоволенні позову взято до уваги, що ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати внаслідок психічного розладу, він проживав разом з відповідачами, яким було відомо про його психічний розлад, проте вони не вжили відповідних заходів щодо запобігання шкоді. 
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 22, ч.ч. 1-4 ст. 23, ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1177, ч. 2 ст. 1186, ч. 1 ст. 1190 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.
Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Відповідно до ст.ст. 1, 8, 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" психіатрична допомога – це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади.
Психіатрична допомога надається в найменш обмежених умовах, що забезпечують безпеку особи та інших осіб, при додержанні прав і законних інтересів особи, якій надається психіатрична допомога.
Заходи фізичного обмеження та (або) ізоляції особи, яка страждає на психічний розлад, при наданні їй психіатричної допомоги застосовуються за призначенням та під постійним контролем лікаря-психіатра чи іншого медичного працівника, на якого власником закладу з надання психіатричної допомоги чи уповноваженим ним органом покладені обов`язки з надання психіатричної допомоги, і застосовуються лише в тих випадках, формах і на той час, коли всіма іншими законними заходами неможливо запобігти діям особи, що являють собою безпосередню небезпеку для неї або інших осіб.
Психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.
Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром: особи, яка досягла 14 років, на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою; особі віком до 14 років (малолітній особі) - на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника; особі, визнаній у встановленому законом порядку недієздатною, якщо така особа за своїм станом здоров`я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, - на прохання або за письмовою згодою її законного представника. 
Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:
вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або
неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або
завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.
З висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі №717/304/16-ц, вбачається, що правила норми ч. 2 ст. 1186 ЦК України передбачають вимоги, яким повинні відповідати чоловік (дружина), батьки, повнолітні діти, на яких може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди, на момент її завдання: а.) бути повнолітніми; б.) проживати разом із завдавачем шкоди; в.) знати про його психічний розлад або недоумство, а також не скасовують вимог щодо наявності протиправних дій заподіювача шкоди та зв`язку вказаних дій із спричиненою шкодою.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягали позивачі, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив їхні вимоги частково, стягнувши солідарно із ОСОБА_3 і ОСОБА_4 443 791 гривню матеріальної шкоди і 10 000 гривень моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , а на користь ОСОБА_2 – 10 000 гривень моральної шкоди. 
Щодо доводів заявників про відсутність вини відповідачів як елементу складу цивільного правопорушення, що, на їхню думку, виключає їхню відповідальність, то вони є необґрунтованими.
Так, частина друга ст. 1186 ЦК України чітко регламентує випадки відповідальності без вини за шкоду, завдану фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними. Тобто відповідальність за завдання шкоди неосудною особою можуть нести чоловік (дружина), батьки, повнолітні діти, якщо вони проживають разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів до запобігання шкоді. Такі особи могли звернутися безпосередньо до суду чи органів опіки і піклування із заявою про початок відповідного провадження щодо визнання такої особи недієздатною. 
Не можна погодитися і з аргументами заявників про відсутність підстав для покладення обов`язку відшкодування шкоди, оскільки 31 березня 2021 року Здолбунівською міською радою Рівненської області ухвалено рішення №163 "Про надання одноразової матеріальної допомоги мешканцям Здолбунівської міської територіальної громади", яким на користь ОСОБА_2 надано одноразову матеріальну допомогу на ліквідацію наслідків пожежі у розмірі 100 000 гривень, виходячи з такого. Розмір матеріальної шкоди, що завдана ОСОБА_1 як власнику житлового будинку АДРЕСА_1 і яка необхідна для усунення його пошкоджень через проведення відповідних ремонтно-будівельних робіт, відповідно до висновку експерта СЕ-19/118-21/3563-БТ від 18 лютого 2022 року склав 443 797 гривень. З цими обставинами погодився і суд попередньої інстанції. Тобто ОСОБА_2 не є власником цього житлового будинку, а тому безпосередньо їй матеріальної шкоди внаслідок його пошкодження завдано не було, а окремих позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди вона не пред`являла. Отже, підстав для зменшення розміру стягнутої судом з відповідачів на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди на суму, яка виплачена ОСОБА_2 Здолбунівською міською радою Рівненської області, об`єктивно не вбачається.
Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги про неврахування судом того, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вживалися заходи стосовно запобігання шкоді. Зокрема, з червня 2019 року по березень 2021 року ОСОБА_6 проходив амбулаторне лікування з приводу хронічного психічного захворювання; агресивних дій та висловлювань не відмічалося, а стаціонарного лікування він не потребував.
Між тим, як підтвердили в судовому засіданні самі відповідачі, їм було відомо про психічні розлади ОСОБА_6 , він проживав разом з ними в одному будинку в окремій кімнаті з вільним пересуванням удень та вночі, жодних застережних заходів таких як зачинення дверей в кімнату чи будинку, нагляду або сигналізації ними не здійснювалося. Тобто ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , знаючи про психічне захворювання свого сина, не вжили будь-яких достатньо необхідних наглядових дій щодо запобігання вчинення ним протиправних дій. 
Решта доводів заявників також є необґрунтованими і спростовуються правильністю висновків суду.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003). 
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставами для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката
Іващенко Ірини Ігорівни та представника ОСОБА_4 – адвоката Іващенко Ірини Ігорівни, що приєднався до апеляційної скарги, залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 травня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено: 15.08.2023

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич

Судді:                                                                        С.В.Боймиструк

С.С.Шимків