ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/9210/23	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/729/23 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
за участі секретаря - Дідух М.Є. 
та сторін - ОСОБА_1 , його адвоката Істеревича А.З., представника КНП "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" - Шевчук Т.І. та представника Тернопільської обласної прокуратури - Савки М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/9210/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука Валентина Олексійовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2023 року, ухваленого суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 29 травня 2023 року, у справі за заявою генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, -

В С Т А Н О В И В:
24 травня 2023 року генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробот В.В. звернувся із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради без його згоди, для стаціонарного лікування . 
       В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою небезпеку для себе і оточуючих. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2023 року заяву задоволено.
       Надано психіатричну допомогу в примусовому порядку шляхом госпіталізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради для стаціонарного лікування.
       Рішення підлягало до негайного виконання.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук В.О. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені заяви генерального директора КНП "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_2 у примусовому порядку.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що задоволення заяви про госпіталізацію було прийнято у зв`язку із тим, що у ОСОБА_1 наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих.
       Проте дане твердження не підтверджено належними доказами, а недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.
       Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів у ОСОБА_1 діагностовано: хронічний маячний розлад, стійкий параноїчний синдром. Документи, які підтверджують недієздатність ОСОБА_1 та документи, які підтверджують анамнез психіатричного захворювання до заяви не долучалося.
       До поданої заяви не було долучено протокол психіатричного огляду № 100-1/о, стосовно чого зверталася увага суду і на відсутність якого суд не звернув жодної уваги, що є суттєвим недоліком судового розгляду.
       В сукупності це означає, що не було доведено як наявність тяжкого психічного захворювання у ОСОБА_1 так і його недієздатність, як умову неспроможності самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність
       Суд винятково з пояснень матері взяв до уваги, в якості доведених фактів, що ОСОБА_1 є агресивним, постійно кричить на сусідів, оточуючих людей, дітей, в магазинах, інших місцях, усі його бояться по своїй суті за відсутності інших доказів є голослівними і такими, що не знайшли свого підтвердження.
       Відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука В.О. не надходило.
        У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Істеревич А.З. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній.
       Представник КНП "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" - Шевчук Т.І. та представника Тернопільської обласної прокуратури - Савка М.В. апеляційної скарги не визнали, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.                
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь суді-доповідача, пояснення учасників процесу, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 поступив на стаціонарне лікування та обстеження в 3-те психіатричного відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР 23 травня 2023 року, з приводу діагнозу: Хронічний маячний розлад, стійкий параноїчний синдром.
Зі змісту заяви про госпіталізацію ОСОБА_1 вбачається, що його було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, які прийшли до висновку про необхідність госпіталізації. (а.с. 2)
Підставою для висновку були відомості про поведінку гр. ОСОБА_1 , які надійшли від матері ОСОБА_3 .
Як вбачається з заяви ОСОБА_3 від 23 травня 2023 року, остання звернулася до генерального директора КНП «ТОКПЛ» Шкробота В.В. з проханням госпіталізувати її сина ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що він є постійно збудженим, агресивним, постійно кричить на сусідів, оточуючих людей, дітей, в магазинах, інших місцях, усі його бояться.
Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів ОСОБА_1 діагностовано: хронічний маячний розлад, стійкий параноїчний синдром.
       У зазначеному вище висновку комісії лікарів-психіатрів описано, що мовний контакт з пацієнтом малопродуктивний. Ходить по палаті, сам з собою розмовляє, при запитанні із ким веде розмову, проявляє агресію. Відповідей на запитання уникає. В розмові неспокійний, напружений, озлоблений, агресивний у висловлюваннях, вживає нецензурну лексику, активно жестикулює. Не витримує дистанцію в спілкуванні з лікарем та медичним персоналом. Фамільярний. Зовнішній вигляд неохайний, одяг брудний. Незадоволений госпіталізацією, стверджує, що всі змовились проти нього: «вони на мене пишуть заяви, звертаються в різні інстанції, поліцію, медичну службу, лікарі не можуть провести правильно психічний огляд, не можуть розібратись хто здоровий, а хто хворий... то всі мої родичі і сусіди хворі, а я здоровий...». Висловлює маячні ідеї змови, шкоди, підозрює всіх у змові проти нього. Мислення пришвидшене, непослідовне, по параноїдному типу. Емоційно - лабільний, внутрішньо напружений, негативістичний. Схильний до афективних реакцій. Інструкцій медичного персоналу не виконує, порушує режим у відділенні. Вороже налаштований до інших пацієнтів. Критика до свого стану відсутня.
       З анамнезу встановлено, що ОСОБА_1 даним захворюванням хворіє з 2006 року, відколи вперше змінився в своєму психічному стані - змінився в поведінці, став усамітнюватись, розмовляв сам до себе, відмовився від їжі, яку готувала мама, не доглядав за собою, кожен день ходив в магазин з вимогою, що йому продали «транзистор, який запакований», безпричинно, неадекватно посміхався, конфліктував з рідними, навколишніми. Неодноразово лікувався в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР. Остання виписка 26.05.2020 р. Усі попередні госпіталізації пацієнта проводились згідно рішень Тернопільського міськрайонного суду. Пацієнт перебуває на обліку ТПР, як особа, що чинить небезпеку для оточуючих (агресивний у висловлюваннях, в поведінці до навколишніх, постійно пише скарги у різні установи). Дане поступлення пов`язане з погіршенням психічного стану: з неадекватною поведінкою, агресією, збудженням, відмовляється від амбулаторного лікування, погано спить вночі, конфліктує із сусідами, сам із собою розмовляє, постійно пише скарги на різні установи.
Задовольняючи заяву генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що госпіталізації ОСОБА_1 без його згоди, є доцільною та відповідає його інтересам, оскільки підтверджено, що він хворіє тяжким психічним розладом, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4 - «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання.
Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.
Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»).
Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.
У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.
Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)).
Частиною першої статті 339 ЦПК України передбачено, що за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.
Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.
До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.
Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.
Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.
Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви КНП "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку без його згоди, суд першої інстанції врахував вказані норми матеріального права і оцінивши у сукупності надані заявником докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви.
Так, судом першої інстанції надано належну оцінку поданим доказам, зокрема, висновку комісії лікарів-психіатрів від 23.05.2023, згідно якого було встановлено, що ОСОБА_1 страждає на хронічний маячний розлад стійкий параноїдний синдром.
У вказаному висновку також зазначено та не спростовано апелянтом, що психічним розладом страждає з 2006 року, відколи вперше змінився в своєму психічному стані - змінився в поведінці, став усамітнюватися, розмовляв сам до себе, відмовлявся від їжі, яку готувала мама, не доглядав за собою, кожен день ходив в магазин з вимогою, що йому продали "транзистор, який запакований", безпричинно, неадекватно посміхався, конфліктував з рідними, навколишніми. Неодноразово лікувався в умовах КНП "ТОКПЛ" ТОР. Остання виписка 26.05.2020. Усі попередні госпіталізації пацієнта проводились згідно рішень Тернопільського міськрайонного суду. Пацієнт перебував на обліку ТПР, як особа що чинить небезпеку для оточуючих (агресивний у висловлюваннях, в поведінці до навколишніх, постійно пише скарги у різні установи). Дане поступлення пов`язане з погіршенням психічного стану: з неадекватною поведінкою, агресією, збудженням, відмовляється від амбулаторного лікування, погано спить вночі, конфліктує із сусідами, сам із собою розмовляє, постійно пише скарги на різні установи. А також із заяви матері, райпсихіатра.
       Тому, не заслуговують на увагу посилання представника апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що він є здоровим та не потребує лікування, оскільки комісія лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради має спеціальні знання щодо природи та перебігу психічних захворювань, саме до їхньої компетенції віднесено визначення ступеня тяжкості психічного захворювання, можливих наслідків таких захворювань та способів їх лікування.
       За наявності обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку, суд першої інстанції забезпечив дотримання при розгляді даної справи положень пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.
       Також не заслуговують на увагу доводи заявника, що до поданої заяви про надання психіатричної допомоги у примусову порядку представником не було долучено протокол психіатричного огляду № 100-1/о, стосовно чого зверталася увага суду першої інстанції, що є суттєвим недоліком судового розгляду, оскільки вказаний протокол відповідно до п.10 Порядку проведення попередніх, періодичних та позачергових психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин, який затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України 18.04.2022 № 651, складається саме на предмет вживання психоактивних речовин, осіб, які виконують окремі види діяльності (робіт, професій. служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи або оточуючих.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука В.О. слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2023 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

       Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука Валентина Олексійовича залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2023 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст судового рішення виготовлений 22 серпня 2023 року.

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                         Г.В. Бершадська

                                                                                Б.О. Гірський