06.09.23
33/812/415/23
Єдиний унікальний номер судової справи 490/4404/22
Номер провадження 33/812/415/23                         Головуючий у місцевому суді: Скрипченко С.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП                         Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Ковальським Є.В., 

за участю: захисника особи, яка притягається до адміністративної 
відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Коваля О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Коваля Олега Володимировича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 липня 2023 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №327625, який надійшов на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва і був складений 18 вересня 2022 року, встановлено, що 18 вересня 2022 року о 22 год. 00 хв. в місті Миколаєві по вулиці Нікольській, біля будинку №52 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Opel Kadett, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою спеціального технічного засобу Alcotect Drager 7510, прилад №ARLM-0337. Результат позитивний №175 (1.01‰). Вказаним водій порушив вимоги п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 
Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 липня 2023 року ОСОБА_1  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536 грн. 80 коп.
Не погодившись із судовим рішенням, 14 серпня 2023 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Коваль О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 липня 2023 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
 
Також заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, посилаючись на те, що в день прийняття постанови копія судового рішення не була йому вручена, а була отримана ним лише 04 серпня 2023 року. Вказані обставини, на думку захисника, свідчать про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.
У судовому засіданні апеляційного суду від 06 вересня 2023 року захисник підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в межах питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до наступного. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).
Так у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників справ про адміністративні правопорушення виступає передбачений у ч.2 ст.294 КУпАП порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.
Так, відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, потерпілою стороною протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Правило дотримання десятиденного строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення з дня її винесення, передбачене ч.2 ст.294 КУпАП, надає особі, яка бажає оскаржити судове рішення, достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади, період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
За приписами КУпАП, процесуальні дії під час провадження у справі про адміністративне правопорушення мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом особи на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.
За положеннями ст.289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Вирішуючи питання про поновлення строку необхідно виходити з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. 
Так, причина пропуску строку звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою на постанову місцевого суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
При цьому, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
До того ж, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» п.27, та «Трух проти України»).
Так, за матеріалами даного провадження встановлено, що справа неодноразово призначалась в суді першої інстанції, зокрема: на 11 листопада 2022 року, 25 травня 2023 року, 04 липня 2023 року та 25 липня 2023 року.
Згідно договору про надання правової допомоги від 03 липня 2023 року інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Коваль О.В. (а.с.13), який знав про те, що дана справа призначалась до розгляду у судовому засіданні на 25 липня 2023 року, що підтверджено його письмовими запереченнями, поданими 25 липня 2023 року.
Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 липня 2023 року ОСОБА_1  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536 грн. 80 коп. 
Також, зі змісту вказаної постанови та пояснень захисника, наданих в суді апеляційної інстанції, встановлено, що захисник приймав участь у розгляді справи 25 липня 2023 року.
28 липня 2023 року постанова судді направлена до Єдиного державного реєстру судових рішень, де зареєстрована того ж дня 28 липня 2023 року та оприлюднена 31 липня 2023 року. 
ОСОБА_1 та його захисник Коваль О.В. мали право оскаржити вищевказану постанову протягом 10 днів з дня винесення постанови тобто по 04 серпня 2023 року включно.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 або його захисник Коваль О.В. з 25 липня 2023 року звертались до Центрального районного суду міста Миколаєва із заявою про надання їм копії постанови суду. 
Копію вищевказаної постанови захисник Коваль О.В. отримав особисто 02 серпня 2023 року, що підтверджується його підписом на обкладинці справи. Зазначене спростовує доводи захисника про те, що копію постанови він отримав 04 серпня 2023 року.
Апеляційну скаргу подано захисником лише 14 серпня 2023 року, тобто, поза межами строку, встановленого ст.294 КУпАП.
Як вище зазначалось, з рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.
Так, в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що «від судів вимагається вказувати підстави для поновлення права на оскарження судового рішення, однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі, проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки вказується на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».
Процедура визначення строку для подання апеляційної скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що захисник Коваль О.В. був обізнаний про розгляд справи, призначений на 25 липня 2023 року, приймав участь у розгляді справи в зазначений час, отримав копію судового рішення 02 серпня 2023 року, та міг звернутися з апеляційною скаргою до суду в строки, передбачені КУпАП, тобто до 04 серпня 2023 року включно (протилежного судом не встановлено). 
При цьому, посилання захисника на неможливість своєчасного подання апеляційної скарги з причин не отримання копії постанови суду, яка постановлена 25 липня 2023 року, є безпідставними та свідчать про обізнаність осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення про дату ухваленої судом постанови.
Будь-яких інших поважних причин пропуску строку на звернення до суду з апеляційною скаргою, захисник Коваль О.В. у апеляційній скарзі не зазначає. 
Отже, враховуючи, що матеріали справи містять достатні дані про обізнаність особи, яка подає апеляційну скаргу, про те, що справа розглядається в районному суді та судове засідання було призначено на 25 липня 2023 року, і про ухвалення судового рішення, а також зважаючи, на принцип диспозитивності, який передбачає, що кожна особа користується своїми правами на свій власний розсуд і використовує той обсяг прав, передбачений КУпАП, який вважає за потрібне, та враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення її до суду в межах встановленого КУпАП строку. При цьому, обставини, на які посилається особа, яка подає апеляційну скаргу, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації нею своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів. 
Доводи щодо дати отримання копії постанови суду як підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки положення ч.2 ст.292 КУпАП пов`язують строки оскарження виключно з моментом винесення судом відповідної постанови, а не з моментом її вручення особі. 
За такого, оскільки апеляційна скарга та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду не містять обґрунтування, як саме зазначені апелянтом обставини унеможливили вчасне оскарження постанови суду, то суд апеляційної інстанції вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.
Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не вирішує інші клопотання у справі та не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного судового рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, у випадку відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, апеляційна скарга повертається апеляційним судом особі, яка її подала.
Отже, відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження є підставою для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокату Ковалю Олегу Володимировичу у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 липня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала – адвокату Ковалю Олегу Володимировичу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                        Т.В. Серебрякова