ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 р.	Справа № 480/7441/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Шаповал В.Ю.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2022, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 01.02.22 по справі № 480/7441/21
за позовом         Товариства з обмеженою відповідальністю "Голд-Петролеум"      
до        Головного управління ДПС у Сумській області                   
            про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,
ВСТАНОВИВ:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Голд-Петролеум" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Сумській області форми "Ю" № 0019130-1302-1818 винесену Товариству з обмеженою відповідальністю "Голд-Петролеум" 22 червня 2021 року.
Вимоги мотивовані тим, що оскаржувана податкова вимога в частині нарахування пені є протиправною, оскільки контролюючим органом нараховано пені за однією обліковою ставкою НБУ за весь період, тобто всупереч п. 129.4 ст. 129 ПК України. Нарахування пені із застосуванням статичної облікової ставки Національного банку України призводить до невірного розрахунку суми такої пені та завищення її розміру.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Голд-Петролеум"  задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Сумській області форми "Ю" № 0019130-1302-1818 винесену Товариству з обмеженою відповідальністю "Голд-Петролеум" 22 червня 2021 року.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, вважає рішення суду необґрунтованим та прийнятим з невірним застосуванням норм матеріального права. Посилаючись на обставини та обґрунтування, викладенні в апеляційній скарзі , просить  оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи у їх сукупності , колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи  , що  22.06.2021 ГУ ДПС у Сумській області сформована податкова вимога № 0019130-1302-1818, якою повідомлено позивача, що станом на 21.06.2021 рік сума податкового боргу становить 502 383,20 грн, у тому числі по податку на додану вартість у сумі 501 566,05 грн (податкове зобов`язання з ПДВ - 263790,03 грн, штрафна санкція - 72520,0грн та пеня - 165256,02 грн) та по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів - у сумі 817,15 грн.
Передумовою для формування податковим органом вищезазначеної вимоги в частині нарахування пені є результат оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 27.10.2015 № 0000652201.
Так, Шосткинською ОДПІ була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Голд-Петролеум" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 14 вересня 2015 року № 387/18-17-22- 0005/31268958.
Даною перевіркою встановлені порушення податкового законодавства, допущені ТОВ "Голд-Петролеум", а саме, пункту 181.1 статті 181, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого товариству донараховано податок на додану вартість на загальну суму 290081 грн, в тому числі за липень 2013 року - 81 грн, за березень 2014 року - 50000 грн, за червень 2014 року - 73333 грн, за липень 2014 року - 166667 грн.
На підставі вказаного акту перевірки Шосткинською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 27 жовтня 2015 року № 0000652201 про збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 362601 грн, в тому числі основний платіж - 290081 грн, штрафна санкція - 72520 грн.
Не погодившись з даним податковим повідомленням-рішенням ТОВ "Голд Петролеум" звернулось з позовом до суду про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.10.2015 № 0000652201.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 07.09.2016 по справі № 818/783/16, залишеною без зміни ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 позов ТОВ "Голд-Петролеум" до Шосткинської ОДПІ Головного управління ДФС у Сумській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення було задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Шосткинської ОДПІ Головного управління ДФС у Сумській області від 27.10.2015 № 0000652201.
Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.04.2020 по справі № 818/783/16 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 07.09.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2016 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 по справі № 818/783/16 у задоволенні позову ТОВ "Голд-Петролеум" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 по справі № 818/783/16 апеляційна скарга "Голд-Петролеум" залишена без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 по справі № 818/783/16 без змін.
Таким чином, позивачем не було сплачено узгоджене грошове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 27.10.2015 № 0000652201, яке оскаржувалось в судовому порядку, у зв`язку з чим в інтегрованій картці платника ТОВ "Голд-Петролеум" сформувались суми податкової заборгованості.
Головним управління ДПС у Сумській області на підставі пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України сформовано та направлено позивачу податкову вимогу від 22.06.2021 № 0019130-1302-1818.
Позивач не погоджується з таким нарахуванням пені у розмірі 165256,02 грн , у зв`язку з чим звернувся із даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того,  що Відповідач не довів суду, правомірність формування податкової вимоги форми "Ю" № 0019130-1302-1818 від 22 червня 2021 року, тому така податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню .
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, виходячи з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Пеня це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Податковий борг, відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
З аналізу викладених норм вбачається, що податкове зобов`язання є грошовим виразом існуючого для платника податків (в тому числі податкового агента) податкового обов`язку зі сплати певного податку, виникнення, а також порядок та строки сплати якого, обумовлені нормами податкового законодавства.
Водночас до складу суми грошового зобов`язання включається як сума податкового зобов`язання, так і сума штрафної (фінансової) санкції, якщо податковим законодавством передбачено її застосування. При цьому виникнення у платника податків обов`язку по сплаті грошового зобов`язання зумовлене встановленням податковим органом порушення ним (платником податків) вимог податкового законодавства, що призвело до заниження податкових зобов`язань. Наслідком встановлення такого порушення є донарахування на підставі рішення податкового органу сум відповідного податкового зобов`язання та/або застосування штрафної (фінансової) санкції.
Розглядаючи ситуацію заниження платником податків суми належних до сплати податків, слід зазначити, що якщо податкове зобов`язання виникає на підставі податкового законодавства, яким встановлено розмір, порядок і строк його сплати, то на підставі прийнятого податковим органом відповідного рішення про нарахування у зв`язку із встановленням факту несплати податку у платника виникає грошове зобов`язання, яке підлягає сплаті у встановлений пунктом 57.3 статті 57 ПК України строк після його узгодження.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пункт 54.3 статті 54 ПК України визначає випадки, коли на контролюючий орган покладено обов`язок визначити суми грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Отже, за загальним правилом обов`язок з обчислення суми податкового зобов`язання і зазначення такої у відповідній податковій декларації покладено на платників податків (крім випадків, передбачених ПК України). Строк для сплати податкового зобов`язання становить 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації (крім випадків, встановлених цим Кодексом).
Якщо під час проведення перевірки контролюючий орган встановить порушення платником податків вимог податкового законодавства, що призвело до заниження у податковому (звітному) періоді суми податкового зобов`язання з відповідного податку та/або збору, обов`язок з визначення суми такого заниження покладено на контролюючий орган. За змістом статті 58 ПК України визначення контролюючим органом такої суми відбувається за кожним видом податку та/або збору шляхом надіслання (вручення) податкового повідомлення-рішення, у якому також у випадках, визначених ПК України, визначається сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Така сума коштів, до якої входить сума податкового зобов`язання та сума штрафних (фінансових) санкцій, є грошовим зобов`язанням платника податків.
Статтею 129 ПК України встановлено порядок нарахування пені і зміна правового врегулювання даного питання відбувалось наступним чином.
Так пунктом 129.1 статті 129 ПК України (у редакції чинній до 01 січня 2017 року) було передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.
Нарахування пені розпочинається, зокрема при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.
За правилами підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
У зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797-VIII від 21 грудня 2016 року, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, підпункт 129.1.1 пункту 129.1 викладений в такій редакції:
« 129.1. Нарахування пені розпочинається:
129.1.1 при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження)».
Ключовим питанням у цій справі є правомірність нарахування пені за весь період заниження грошового зобов`язання, нарахованого податковим органом за результатами податкової перевірки і узгодженого в судовому порядку, у випадку, якщо таке зобов`язання було сплачено платником податків протягом десяти днів з дня його узгодження.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 вересня 2022 року у справі №380/7694/20 (адміністративне провадження №К/990/9577/22) розглядав питання правомірності нарахування пені за весь період заниження грошового зобов`язання, нарахованого податковим органом за результатами податкової перевірки і узгодженого в судовому порядку, у випадку, якщо таке зобов`язання було сплачено платником податків протягом десяти днів з дня його узгодження.
У цій постанові Верховний Суд відступив від висновків, викладених, зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №820/3878/17, від 27 листопада 2018 року у справі №822/2591/17, від 20 листопада 2019 року у справі №280/411/19, від 14 травня 2020 року у справі №822/3190/17, відповідно до яких статтею 129 ПК України, в редакції, чинній з 01 січня 2017 року, не встановлено нарахування пені у разі виявлення контролюючим органом заниження податкових зобов`язань на суму такого заниження та за весь період заниження, та сформулював такий правовий висновок.
Початок нарахування пені, встановлений у підпункті 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України у редакції, чинній з 01 січня 2017 року, пов`язаний зі спливом граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, яке мало бути виконане, якби платник податків не порушив норми податкового законодавства і не занизив його у відповідний період. Тобто нарахування пені розпочинається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
З урахуванням вимог пункту 129.2 статті 129 ПК України у разі залишення без змін частини нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання (його частини) у порядку судового оскарження, пеня, нарахована за несплату такого, відображається в ІКП платника податку та підлягає сплаті за весь період заниження такого зобов`язання, в тому числі і за період адміністративного та/або судового оскарження.
У постанові від 27 вересня 2022 року у справі №380/7694/20 Верховний Суд також здійснив аналіз судової практики з питання застосування норми статті 129 ПК України (у редакції чинній до 01 січня 2017 року) при нарахуванні контролюючим органом суми податку у разі виявлення його заниження є сформованою і усталеною. За сформованою судовою практикою, підпункт 129.1.2 статті 129 ПК України встановлює застосування фінансової санкції до платників податків у вигляді нарахування пені від дня настання строку погашення податкового зобов`язання та за весь період заниження податкового зобов`язання на суму такого заниження, оскільки платник весь період, коли він не декларував та не сплачував податки, користувався коштами, які він повинен був сплатити до бюджету. Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 травня 2020 року у справі №822/3190/17, від 11 червня 2020 року у справі №П/811/19/17. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду підстав для відступу від цієї позиції не вбачав.
Враховуючи, що за встановленими судом обставинами та відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку пені, така нарахована саме на суму заниженого податкового зобов`язання, правомірність збільшення якого підтверджена у судовому порядку, і за весь час його заниження ( з 31.10.2013-05.03.2021) ,  у тому числі за період судового оскарження, колегія суддів вважає, що дії відповідача, в межах, які оскаржуються позивачем, відповідають правовому регулюванню, встановленому підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 та пунктом 129.2 статті 129 ПК України на час виникнення спірних правовідносин.
Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постановах від 27 вересня 2022 року у справі № 380/7694/20, від 31 січня 2023 року у справі №160/16020/21,  які відповідно до норм ч.5 ст. 242 КАС України враховуються судом при вирішенні даної справи.
Отже, доводи відповідачів про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.
В той же час, суд першої інстанції дійшовши висновку про протиправність дій податкового органу щодо розрахунку пені, не обґрунтував підстав, за яких судом зроблено такий висновок, в тому числі із урахуванням висновків Верхового Суду з аналогічних спорів.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що дії відповідача, в межах, які оскаржуються позивачем, відповідають правовому регулюванню, встановленому підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 та пунктом 129.2 статті 129 ПК України на час виникнення спірних правовідносин, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів зазначає , що не підлягає застосуванню у даних правовідносинах правова позиція Верховного Суду, викладена у його постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 820/6468/17 в частині нарахування пені за правилами, встановленими підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України, яку застосував суд першої інстанції , виходячи з того, що у даній справі не встановлювалися обставини щодо відкликання податкової вимоги через самостійну сплату суми пені з урахуванням приписів підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, а, отже, вона була прийнята не у подібних відносинах, що виключає підстави для її застосування судом за приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вищенаведене не враховано судом першої інстанції,  що призвело до невірного вирішення справи по суті позовних вимог.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище.
Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.
Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 по справі № 480/7441/21 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким   в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Голд-Петролеум" відмовити . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  01.08.2023 року