КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 липня 2023 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 369/5121/23
номер провадження 22-ц/824/9668/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
учасники справи: представник позивача ОСОБА_3.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2023 року про відмову у забезпеченні позову /суддя Ковальчук Л.М./
у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває вищезазначена цивільна справа.
10.04.2023 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «НОВІ ТЕРЕМКИ» (код ЄДРПОУ 40832467, 08141, Київська область, Бучанський район, село Святопетрівське, бул.Тараса Шевченка, 10, оф. 109), НОМЕР_1 в АТ «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299) в розмірі 811487,88 грн., що відповідає розміру ціни позову, за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «НОВІ ТЕРЕМКИ» про стягнення заборгованості.
Ухвалою  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2023 року відмовлено у забезпеченні позову./а.с. 55-58/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, задовольнивши вимоги заяви.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що заявлений вид забезпечення позову відповідає заявленому предмету позову - стягнення грошових коштів, сума забезпечення позову є співрозмірною сумі предмета позову яким є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання обов`язку щодо повернення отриманих за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №34/02-14 від 31.05.2018 р. після його розірвання. Вказував, що відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання, а суду першої інстанції були надані докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги, строк повернення коштів сплинув 29.11.2021 р. З порушенням вказаного строку відповідач повернув позивачу лише 118 808 грн. (останній платіж проведено 10.02.2022 р.). Решта ж коштів в сумі 602 000 грн. не повернута. Заходи досудового врегулювання спору не усунули порушення прав позивача. Вказував і на те, що накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб є видом забезпечення позову, що передбачений ст. 150 ЦПК України. При цьому, арешт грошових коштів, як вид забезпечення не передбачає передачу таких коштів позивачу, а фактично визначає заборону користування та розпорядження такими коштами. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з частковим задоволенням заяви на підставі наступного.
Судом встановлено, що 10.04.2023 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «НОВІ ТЕРЕМКИ» (код ЄДРПОУ 40832467, 08141, Київська область, Бучанський район, село Святопетрівське, бул. Тараса Шевченка, 10, оф. 109), НОМЕР_1 в АТ «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299) в розмірі 811487,88 грн., що відповідає розміру ціни позову, за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «НОВІ ТЕРЕМКИ» про стягнення заборгованості.
Дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.
Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів саме позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. 
Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.  
Відтак,  саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Суд першої інстанції дійшов висновків, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим позивачем способом у виді накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунку відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду саме у вказаній позовній заяві.
Крім того, із матеріалів заяви вбачається, що позивач просить шляхом забезпечення позову фактично ухвалити рішення шляхом накладення арешту та стягнення коштів з рахунку відповідача у визначеній ним сумі.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Верховний Суд в постанові від 25.09.2019 у справі 320/3560/18 виклав наступні положення щодо розгляду заяв про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності повинна здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників процесу.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі ст. З ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Законодавець таким чином дає особам, які беруть участь у справі, можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб.
Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Важливо, аби особа, клопотавши про застосування певних заходів забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. 
Так, предметом спору є стягнення заборгованості, що виникла у відповідача перед позивачем внаслідок невиконання обов`язку щодо повернення отриманих за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №34/02-14 від 31.05.2018 р. грошових коштів після розірвання такого Договору на підставі Додаткової угоди від 01.06.2021 р., що є порушенням ст. 1212 ЦК України - станом на дату подання позовної заяви в сумі 602 000 грн., а також нарахованих 3% річних та інфляційних втрат на таку суму заборгованості. Також Позивач просить відшкодувати завдану йому моральну шкоду. Загальна сума заборгованості з урахуванням нарахованих санкцій та завданої шкоди становить 811 487,88 грн.
За результатом укладення Додаткової угоди від 01.06.2021 р. до Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №34/02-14 від 31.05.2018 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «ЖИТЛОВИЙ КОМПЛЕКС «НОВІ ТЕРЕМКИ», ТОВ «ЖИТЛОВИЙ КОМПЛЕКС «НОВІ ТЕРЕМКИ» зобов`язався здійснити повернення грошових коштів ОСОБА_1 , сплачених останнім зазначеному товариству за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №34/02-14 від 31.05.2018 р. в сумі 720 808 грн. та в строк - протягом 180 днів з моменту укладення додаткової угоди (тобто до 29.11.2021 р. включно з урахуванням застосування ч.5 ст.254 ЦК України, коли останній день платежу припадає на вихідний день). Копія додаткової угоди долучена до позовної заяви.
Відповідач повернув Позивачу лише 118 808 грн. (останній платіж проведено 10.02.2022 р.). Решта ж коштів в сумі 602 000 грн. не повернута.
Отже в даному випадку апеляційний суд вбачає ухилення від виконання зобов`язань та підстави для висновків щодо подальшого утруднення виконання рішення суду про можливе задоволення позовних вимог.
Крім того, накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб є видом забезпечення позову, що прямо передбачений ст. 150 ЦПК України.
При цьому, арешт грошових коштів, як вид забезпечення не передбачає передачу таких коштів позивачу, а фактично визначає заборону користування та розпорядження такими коштами.
Таким чином, порушення ч. 10 ст. 150 ЦПК України за поданою заявою про забезпечення позову, розгляд якої здійснював суд, відсутнє.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновків, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, крім рахунків з яких здійснюється виплата заробітної плати, у зв`язку з чим, вказівку на визначений у заяві певний рахунок відповідача апеляційний суд не враховує.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
порушення норм процесуального права.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, на користь апелянта з відповідача підлягає стягненню 536, 80 грн, сплачених за розгляд в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.  376, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2023 року про відмову у забезпеченні позову - задовольнити.  
Ухвалу  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2023 року про відмову у забезпеченні позову - скасувати.   
Заяву про забезпечення позову задовольнити, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, належні ТОВ «ЖИТЛОВИЙ КОМПЛЕКС «НОВІ ТЕРЕМКИ» (Код ЄДРПОУ 40832467, адреса: 08141, Київська обл., Києво-Святошинський (Бучанський) р-н, село Святопетрівське, бульвар Тараса Шевченка, 10, офіс 109) в розмірі 811 487,88 грн., які є на всіх рахунках відповідача.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» на користь ОСОБА_1 536, 80 гривень.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: