Справа № 344/13123/22 
Провадження № 33/4808/444/23 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника особи, яка притягається до  адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Дениса Т.Д., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Дениса Т.Д. на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 травня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору, – 

                                                          в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 11.10.2022 о 21-30 год. в м. Івано-Франківську по вул. Набережна, 11А, керував транспортним засобом марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння зі згоди останнього проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу «Drager». Результат огляду позитивний – 0,43 проміле алкоголю у крові. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне  правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник Возняка А.С. – особи, яка притягається до відповідальності, адвокат Денис Т.Д. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що відсутній склад адміністративного правопорушення.
Вказує на те, що ОСОБА_1 не було забезпечено права на адвоката (ст. 59 Конституції України), що чітко зафіксовано відеозаписом, оскільки ОСОБА_1 просив надати йому можливість подзвонити та дізнатись як йому діяти, а працівники поліції навіть не пропонували йому звернутись за правовою допомогою та погрожували йому тим, що одягнуть кайданки, якщо  він буде чинити супротив. Разом з тим, з оглянутих відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 поводив себе адекватно і зовсім не схожий на особу, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 не був водієм зупиненого транспортного засобу, оскільки з огляду на втому та випите пиво не сідав за кермо, а транспортним засобом керував  таксист, що підтверджується відеозаписом. Зокрема, відеозаписи підтверджують, що ОСОБА_1 не є водієм транспортного засобу та проходить огляд, як стороння особа, заляканий  погрозами працівників поліції про можливе застосування спецзасобів та затримання. 
Апелянт звертає увагу, що указані у протоколі свідки взагалі відсутні на долучених до матеріалів провадження відеозаписах.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , не будучи водієм, добровільно на вимогу поліцейських пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці,  та погодився їхати в лікарню, що зафіксовано відеозаписом.
Вказує на те, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб, оскільки жодних постанов, не виносили, а тому всі подальші вимоги поліцейських і складені письмові документи не можуть бути визнані допустимими доказами винуватості.
Апелянт звертає увагу суду на відсутність в матеріалах справи свідоцтва про повірку «Драгер» та стверджує, що відеозаписом зафіксовано як працівники поліції радіють та кажуть, що «спрацювали з посмішкою» і вказують на необхідність стерти відео з реєстратора за допомогою спеціальної програми.
Апелянт, посилаючись на ст. 62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини захисник наголошує на важливості дотримання судом принципів Конвенції про захист прав та основних свобод людини.
Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку  повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Денис Т.Д. вбачається, що  ОСОБА_1   знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому,  обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).  
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Денис Т.Д.підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу  адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді суду першої інстанції – залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (справа  «Гурепка проти України»).
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»). 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли  за наявності підстав для закриття судом провадження  його не було закрито або  ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено  сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення  або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити доводи апеляції щодо наявності правових підстав для закриття провадження  у відповідності до вимог ст. 247 КУпАП – за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .
За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.
Зокрема, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться: даними Протоколу про адміністративне серії ААБ №204910 від 11.10.2022, відповідно до якого водій ОСОБА_1 звинувачується в тому, що, за обставин, які зазначені у протоколі, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 1); даними тестування на алкоголь з допомогою газоаналізатора «Драгер Alcotest 7510», підписаного ОСОБА_1 особисто, згідно якого станом на 21 годину 38 хвилин 11.10.2022 ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а саме – 0,43 % (проміле) алкоголю у крові (а.с. 2); даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого стосовно ОСОБА_1 , у  якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук) за допомогою спеціального засобу було проведено огляд на стан сп`яніння, внаслідок якого було отримано позитивний результат, з яким водій повністю погодився, що підтвердив власноручним підписом у відповідній графі (а.с. 3); даними Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, однак останній такого огляду не проходив (а.с. 5); даними письмової Розписки ОСОБА_1 про відсторонення від керування транспортним засобом та передачу для керування громадянину ОСОБА_2 (а.с. 6); даними копії Посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 7); даними долученого до матеріалів провадження  відеодиску (а.с. 9), записами якого підтверджено рух транспортного засобу марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , його зупинку працівниками патрульної поліції в темну пору доби, добровільне проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер», позитивний результат тесту, що перевищив норму (0,43 %), добровільну згоду ОСОБА_1 з позитивним результатом тестування, однозначну відмову останнього від проходження повторного огляду на стан сп`яніння у відповідному медичному закладі, добровільне визнання ним факту вживання алкоголю (випив пиво), ознайомлення працівниками поліції ОСОБА_1 з його правами, в тому числі передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, та під підпис зі змістом складених за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративних матеріалів, добровільне підписання ОСОБА_1 усіх необхідних документів, в тому числі щодо вилучення посвідчення водія та відсторонення від керування, а також належне виконання працівниками поліції своїх посадових обов`язків з дотриманням встановлених законодавством вимог та належну процесуальну поведінку водія ОСОБА_1 , який не заперечував, що саме він є водієм зупиненого працівниками поліції транспортного засобу; та  іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вищевказаний висновок повністю підтверджується сукупністю досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи та які були повторно досліджені судом під час розгляду справи в апеляційній інстанції. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що під час перегляду справи в апеляційній інстанції з метою перевірки доводів апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 , з метою недопущення порушення права останнього на захист та апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційним судом у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи, та досліджено відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Так, зі змісту апеляційної скарги захисника особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Дениса Т.Д. вбачається, що  сторона заперечує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та законність його зупинки працівниками поліції, вважає всі подальші вимоги поліцейських незаконними, а складені письмові документи недопустимими доказами. Крім того, апелянт заперечує належність результатів тестування на стан алкогольного сп`яніння з допомогою газоаналізатора «Драгер», в зв`язку з відсутністю в матеріалах провадження Свідоцтва про його повірку. Вважає, що працівниками поліції не були належним чином роз`яснені ОСОБА_1 права на захист та правову допомогу та стверджує про недоведеність вини останнього поза розумним сумнівом та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою, на думку апелянта, для закриття провадження в даній справі.
Перевіряючи доводи сторони захисту, зокрема доводи апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено наступне.
Апеляційний суд погоджується з твердженням апелянта з приводу того, що стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав та основних свобод людини, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням», у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення. 
Так, відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №204910 від 11.10.2022, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 11.10.2022 о 21-30 год. в м. Івано-Франківську по вул. Набережна, 11А, він керував транспортним засобом марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння зі згоди останнього проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу «Drager». Позитивний результат огляду склав 0,43 % (проміле) алкоголю у крові. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне  правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 1). 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_1 , є конкретним.
Зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними матеріалів провадження та його особистим підписом у відповідних графах протоколу (а.с. 1), в тому числі даними оглянутих відеозаписів (а.с. 9), з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 надавав усні пояснення працівникам поліції з приводу подій, що мали місце 11.10.2022, на запитання поліцейських, чи бажає скористатись зачитаними йому правами, надав ствердну відповідь: «Я нічого не бажаю» (08:40 хвилина відеозапису «clip-0.mp4») та ствердив факт вживання алкоголю (09:15 хв відеозапису «clip-0.mp4»: «Та реально випив пива»). Таким чином, дані відеозаписів повністю узгоджуються з даними, зафіксованими у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , що повністю доводить і ознайомлення водія як зі змістом висунутого обвинувачення, так і з його правами, в тому числі і правом на захист. 
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським взводу №2 роти №1 БУПП в Івано-Франківській області капралом поліції (Русінов Р.А.), з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою особою та особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, що підтверджується особистим підписом останнього у відповідних графах протоколу. Крім того, як зазначалось вище, зафіксоване у протоколі повністю узгоджується з даними, зафіксованими на відеозаписах, долучених до матеріалів провадження та повторно оглянутих судом. Відтак даних, які б свідчили про порушення права останнього на правовий захист та будь-які інші процесуальні порушення під час огляду на стан сп`яніння, в матеріалах провадження немає. Відповідні доводи апелянта з цього приводу є безпідставними, голослівними та не підтвердженими. 
Апеляційний суд, враховуючи, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, віднесено до компетенції суду, а працівниками поліції здійснюється лише оформлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення, наголошує, що Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції не містить обов`язкової вимоги щодо залучення захисника під час складання протоколу про адміністративне правопорушення КУпАП на місці зупинки транспортного засобу.
Крім того,  апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено 11.10.2022, 20.10.2022 справу передано на розгляд міського суду (а.с. 10). ОСОБА_1 під час судового розгляду в суді першої інстанції з 19.12.2022 користувався правовою допомогою адвоката Дениса Т.Д. (а.с. 16 – Ордер на надання правничої (правової) допомоги). Справу судом першої інстанції розглянуто лише 24.05.2023 (через сім місяців з моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення) за відсутності особи, яку притягується до адміністративної відповідальності, однак в присутності захисника – адвоката Дениса Т.Д.    
Працівниками поліції ОСОБА_1 11.10.2022 видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, оскільки посвідчення водія останнього було тимчасово вилучено під особистий підпис. ОСОБА_1 , як водія, було відсторонено від керування транспортним засобом та взято відповідну письмову Розписку (а.с. 6).
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, що повністю підтверджується даними оглянутих відеозаписів.
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 за обставин, які вимагали пояснень особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, розпорядився своїми процесуальними правами та обов`язками на власний розсуд та не вважав за необхідне надавати будь-які письмові пояснення, не висловлював скарг на дії поліцейських та не вказував на те, що не погоджується із позитивним результатом огляду. 
Апеляційний суд неодноразово наголошував, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст. 63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень. 
Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи». 
Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).
Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.
З оглянутих відеозаписів вбачається, що обставин, які б свідчили про існування передумов для відмови ОСОБА_1 від надання письмових пояснень, не було, оскільки працівники поліції діяли в межах службових повноважень. 
На думку апеляційного суду, обставини, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення, чітко вимагали письмових пояснень ОСОБА_1 , однак останній розпорядився процесуальними правами на власний розсуд та відмовився від надання письмових пояснень по суті порушення у відповідній графі протоколу. 
В протоколі зазначені свідки, однак апелянт наголошує, що указані громадяни відсутні на долучених до протоколу відеозаписах. З цього приводу апеляційний суд вважає наступне.
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги долучені до матеріалів провадження письмові пояснення свідків, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , з огляду на те, що вказані особи не були допитані безпосередньо судом під час судового розгляду. 
Апеляційний суд погоджується із доводами сторони захисту про те, що відеозаписом, який долучено до матеріалів провадження,  не зафіксована присутність свідків під час огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським.
Разом з тим, вищевказана обставина не впливає на правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки  цей висновок  було зроблено на підставі сукупності доказів, які містяться в матеріалах провадження та були досліджені судом. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що за приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису і лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
Встановлено, що 11.10.2022 працівниками поліції здійснювалась відеофіксація подій  технічними пристроями бодікамери №471272, а також автомобільним реєстратором службового транспортного засобу. Відеозаписи, що містяться на відеодиску з маркуванням «Возняк 130» додано до протоколу та до матеріалів провадження, їм надано належну правову оцінку як судом першої інстанції, так і повторно досліджено під час апеляційного перегляду постанови (а.с. 9).
Відтак, з огляду на приписи ч. 2 ст. 266 КУпАП та застосування поліцейськими під час проведення 11.10.2022 огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння технічних засобів відеозапису, залучення свідків не є обов`язковим. Таким чином, на переконання апеляційного суду, відсутність на долучених відеозаписах свідків, указаних у протоколі про адміністративне правопорушення не свідчить про порушень працівниками поліції вимог законодавства щодо фіксування процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 . 
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, містить достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення, наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів. 
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
З огляду на викладене, апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом.
Вищевказані доводи носять суперечливий та бездоказовий характер і повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження. 
Зокрема, обставини за яких було зупинено транспортний засіб свідчать, що водієм вищевказаного автомобіля  марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , був саме ОСОБА_1 , який повністю визнавав факт керування транспортним засобом та саме як водій вказаного автомобіля пройшов відповідний огляд на стан сп`яніння. Матеріали справи не містять будь - яких даних, які дають підстави вважати, що транспортним засобом керувала інша особа  і ОСОБА_1 не був водієм вказаного транспортного засобу. 
Апеляційний суд, повторно дослідивши наявні в матеріалах справи докази з урахуванням встановлених фактичних обставин, визнає належними та допустимими доказами долучені до матеріалів провадження відеозаписи з огляду на їх безперервний запис та інформативний характер, оскільки, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Так, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були повторно досліджені відеозаписи (а.с. 9).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав дані відеозаписів належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення, відповідність дій патрульних поліцейських, процесуальну поведінку особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тощо.
Так, зі змісту оглянутих відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факту керування ним транспортним засобом, його зупинки 11.10.2022 працівниками поліції, надавав усні необхідні пояснення працівникам поліції стосовно подій, що мали місце 11.10.2022, ствердив факт вживання алкоголю та добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер Alkotest 7510» ( а.с. 9). 
Відеозаписами підтверджується, що ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд, власноруч розпечатав муштук газоаналізатора, продував алкотестер, належно виконував вимоги поліцейських щодо дотримання процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння з допомогою газоаналізатора «Драгер Alkotest 7510». 
З оглянутих відеозаписів вбачається, що позитивний результат продування ОСОБА_1 газоаналізатора «Драгер Alkotest 7510» на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер Alkotest 7510» склав 0,43 % (проміле). 
З отриманим результатом ОСОБА_1 погодився. Так, на запитання поліцейського, чи згідний ОСОБА_1 з результатом, що склав 0,43 %, водій ствердно відповів: «Згідний» (05:51 хв відеофайлу «clip-0.mp4», а.с. 9). 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння як стороння особа, не погодився із позитивним результатом та хотів спростувати цей результат шляхом проходження огляду у медичному закладі.  
На 04:48 хв хвилині відеофайлу «clip-0.mp4» (а.с. 9) зафіксовано, як  на запитання поліцейського  ОСОБА_1 відповідає, що погоджується із результатом огляду на стан сп`яніння та не бажає їхати до мед закладу для проведення повторного огляду на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що даними долучених відеозаписів підтверджено, що після роз`яснень працівників поліції щодо права проїхати на повторний огляд в медзаклад ОСОБА_1 ствердно відмовився від проходження огляду в спеціалізованому медичному закладі та не заперечував щодо позитивного результату огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи щодо відсутності в матеріалах справи свідоцтва про повірку газоаналізатора «Драгер»,  оскільки неодноразово наголошував, що газоаналізатори «Drager Alcotest» сертифіковані Міністерством економічного та торгового розвитку України за № UA-МІ/1-96-2014 від 01 вересні 2014 року та відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію № 14455/2014 внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України. Використання медичних виробів, «газоаналізатор Drager Alkotest», які були завезені та реалізовані на території України, та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії свідоцтва про державну реєстрацію є можливим за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування) та інших нормативних документів, що підтверджують вірність результатів вимірювання. Наказом Держлікслужби № 1529 від 29 грудня 2014 року затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, де в пункті 43 вказано газоаналізатори «Drager Alcotest», реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений. Жодних обмежень щодо виду газоаналізатору за номером не передбачено. Відповідно до сертифікату затвердженого типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-96-2014 виданий 01 вересня 2014 року (серія А № 007292) виданий фірмі Drager Safety AG & Co KGaA, Німеччина, на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, затверджений тип засобів вимірювальної техніки «Газоаналізатори Alkotest …, Interlock XT», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером Н788-14. Газоаналізатори Alkotest…, Interlock XT під час випуску з виробництва підлягають повірці. Міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу засобів вимірювальної техніки – 1 рік. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається 1 рік. Тобто, технічні засоби, що використовуються органами національної поліції для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, проходять технічне обслуговування з інтервалом в 1 рік.
З роздрукованого результату тесту приладу «Drager Alcotest 7510» (а.с. 2), підписаного ОСОБА_1 особисто, за допомогою якого останній добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, вбачається, що останнє калібрування (градуювання) указаного приладу проводилось 16.05.2022. Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено 11.10.2022. 
Таким чином, газоаналізатор «Akcotest Drager №7510», що був використаний 11.10.2022 при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції, відповідає встановленим вимогам ДСТУ, а тестування здійснено працівниками поліції в межах міжповірочного інтервалу газоаналізатора, встановленого нормативно-правовими документами.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що газоаналізатор відображав реальний результат проведеного 11.10.2022 тестування на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , з яким останній повністю погодився. 
Апеляційний суд за результатами повторного дослідження наявних в матеріалах провадження доказів дійшов висновку про те, що працівниками поліції 11.10.2022 дотримано процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з допомогою газоаналізатора «Akcotest Drager №7510» на місці зупинки транспортного засобу. 
В матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчила про те, що він не заперечує результати огляду та ствердно погоджується з ним. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння  повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.     
  Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо незгоди водія транспортного засобу із отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, необхідно враховувати процесуальну поведінку водія транспортного засобу та звертати увагу на його ставлення щодо можливості спростувати отриманий результат шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі. 
Разом з тим, відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідчить про те, що він не бажає скористатися своїм правом на спростування отриманого результату шляхом проведення такого огляду професійним лікарем у закладі охорони здоров`я та фактично погоджується з отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння. 
Відсутність заперечень щодо результату огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу  свідчить про те, що водій транспортного засобу фактично погоджується з визнанням факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та  не бажає спростувати  позитивний результат огляду шляхом проведення відповідного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що результат огляду на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу носить попередній характер, оскільки може бути перевірений шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі.  Разом з тим, саме заперечення із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу є правовою підставою для проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. 
В той же час, відсутність заперечень щодо позитивного результату огляду на стан сп`яніння  свідчить про те, що працівники поліції позбавлені можливості забезпечити відповідний огляд у медичному закладі, оскільки водій транспортного засобу повністю погодився з тим, що перебуває у стані сп`яніння і цей факт не потребує проведення додатковий дій, щодо його доведення.  
Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , не заперечуючи позитивний результат огляду на стан алкогольного сп`яніння, ствердивши, що вживав алкоголь, добровільно погодився з отриманим позитивним результатом тестування та відмовився від огляду в медзакладі.   
Апеляційний суд вважає, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення дані відповідають фактичним обставинам, що мали місце 11.10.2022, та повністю узгоджуються та підтверджуються даними оглянутих відеозаписів, долучених поліцейськими. 
Досліджені судами відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення,  мають безсторонній характер,  що дає суду можливість ретельно та уважно дослідити їх зміст, як доказу, та встановити відповідність в сукупності із іншими доказами по справі, в тому числі і з даними, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення. 
За результатами повторного дослідження відеозаписів, що містяться в матеріалах провадження, апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Правових підстав вважати долучені до матеріалів провадження відеозаписи неналежними чи недопустимими доказами в апеляційного суду немає. 
Відтак, правові підстави для визнання недійними результатів огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, проведеного 11.10.2022 з допомогою газоаналізатора «Akcotest Drager №7510», – відсутні. 
Апеляційний суд звертає увагу, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення; будь-які скарги (заяви, тощо) ОСОБА_1 з цього приводу відсутні. 
Зі змісту відеозапису вбачається, що працівники поліції надали ОСОБА_1 можливість поспілкуватись по телефону для отримання ним правової допомоги після чого останній погодився із позитивним результатом огляду та  не бажав скористатись правом на проходження огляду у медичному закладі. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що право на захисника, яке  передбачено ст.268 КУпАП виникає у особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, тільки після складання стосовно неї відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що водій транспортного засобу не має права вимагати участі адвоката під час проведення огляду водія на стан сп`яніння, оскільки за своїм правовим змістом проведення такого огляду є виконанням обов`язків водія відповідно до Правил дорожнього руху України.
Зі змісту відеозапису вбачається, що працівник поліції попереджає ОСОБА_1 про можливість затримання та застосування спецзасобів  після того, як водій намагався залишити місце події.  
Щодо доводів апелянта з приводу того, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 11.10.2022 було зупинено безпричинно (незаконно), оскільки жодних постанов, зі слів апелянта, по КУпАП не виносилося, апеляційний суд вважає наступне.
Встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції 11.10.2022 в темну пору доби о 21 годині 30 хв. 
Апеляційний суд неодноразово наголошував, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (Указ затверджено Законом № 2500-IX від 15.08.2022) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб – до 21 листопада 2022 року. Законом затверджено Указ Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб (до 19 лютого 2023 року).
У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, тимчасово обмежуються конституційні права і свободи людини та громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також впроваджуються тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб.
Так, за змістом ст. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» (далі – Постанова КМУ) патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності – затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами. Крім того, тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби, та ін..
Приписами ст. 20 Постанови КМУ визначено, що заходи з контролю в`їзду/виїзду поза межами блокпостів включають: виявлення порушення встановленого порядку переміщення осіб, транспортних засобів, вантажів (товарів) на територію, де встановлено особливий режим; затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів.
Передбачено, що під час здійснення заходів з обмеження свободи пересування громадян України, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України, та повинні бути дотримані вимоги статей 12 і 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (ст. 21 Постанови КМУ).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що події мали місце під час воєнного стану, що діє на всій території Україні, в темну пору доби (о 21 год. 30 хв), а відтак і в умовах введених в зв`язку з наведеними обставинами правових обмежень, в тому числі обмежень конституційних прав та свобод громадян щодо вільного пересування. 
Окрім наведеного, апеляційним судом за даними матеріалів провадження встановлено, що 11.10.2022 під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції було винесене Постанову серії ЕАР №6011066 у зв`язку з порушенням Водієм ОСОБА_1 п. 2.1.г ПДР – за керування транспортним засобом за відсутності у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 8). Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказана Постанова підписана ОСОБА_1 особисто.
Крім того, апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 11.10.2022 було зупинено під час дії в Україні воєнного стану працівниками поліції правомірно – в зв`язку з порушенням останнім ПДР. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 поліцейські виявили ознаки сп`яніння у водія, який ствердив, що вживав алкоголь, запропонували водію пройти у встановленому порядку огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній погодився та пройшов такий огляд, з позитивними результатами якого (0,43 %) погодився, ствердивши згоду особисто, що зафіксовано на оглянутих судом відеозаписах, а також власноручним підписом ОСОБА_1 . Від огляду у відповідному медичному закладі ОСОБА_1 добровільно відмовився.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд, у відповідності до п. 2.5 ПДР України, кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебування під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування 11.10.2022 ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (0,43 %), а відтак і наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при накладенні стягнення  вірно врахував дані про особу ОСОБА_1 (до адміністративної відповідальності притягується вперше) і рівень суспільної небезпеки скоєного (керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків), відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , характер вчиненого правопорушення та ступінь вини особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Обране судом адміністративне стягнення, на думку апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
З огляду на наведене  підстав для скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, - 

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1   адвоката Дениса Т.Д. залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                            О.П. Васильєв