Справа № 442/3458/17                        Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/2900/22                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       25 липня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.
з участю прокурора Бучко Р.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_2 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові  цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року у складі судді Кучаковського Ю.С. у справі за позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Державного підприємства Міністерства оборони України „Аеропорт Львів-2” до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зобов`язання звільнити та привести в попередній стан самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд,-
встановив:
У травні 2017 року заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону, діючи в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (далі – КЕВ м. Львова), Державного підприємства Міністерства оборони України „Аеропорт Львів-2” (далі – ДП „Аеропорт Львів-2”), звернувся до суду із позовом про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звільнити та привести у попередній стан самовільно зайняту ними земельну ділянку, площею 0,14 га, яка є частиною земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованих на цій ділянці будівель і споруд, особисто або за їхній рахунок. 
Вимоги обґрунтовував тим, що на підставі державного акта на право користування землею Б № 040542 (ДСК), виданого виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради народних депутатів у 1985 році, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 112, Стрийській КЕЧ (правонаступником якої є КЕВ м. Львова) надано у безстрокове та безоплатне користування земельну ділянку, загальною площею 25,9 га, у с. Модричі Дрогобицького району Львівської області. На підставі наказу начальника Дрогобицького гарнізону від 05.12.2014 № 4 зазначена земельна ділянка закріплена за ДП „Аеропорт Львів-2”. Зазначене підтверджується відомістю щодо розбіжностей в обліку площі земельних ділянок, які обліковуються за Міністерством оборони України по КЕВ м. Львова та Держгеокадастру у Дрогобицькому районі станом на 15.02.2017. Вважає, що земельна ділянка, площею 25,9 га, у с. Модричі Дрогобицького району Львівської області перебуває у державній власності та належить до земель оборони, правові засади та порядок використання яких регулюється Законом України „Про використання земель оборони”. 
Військовою прокуратурою Івано-Франківського гарнізону встановлено, що відповідачі самовільно зайняли земельну ділянку, площею 0,14 га, яка є частиною згаданої земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 і перебуває в державній власності та здійснили на ній самочинне будівництво будівель і споруд, тому просив позов задовольнити.
Справа розглядалася судами різних інстанцій.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2017, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2018, позов залишено без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 16.06.2020 касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова задоволено.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2017 та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2018 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року у задоволенні позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Державного підприємства Міністерства оборони України „Аеропорт Львів-2” до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зобов`язання звільнити та привести в попередній стан самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд – відмовлено повністю.
Рішення суду оскаржив КЕВ м. Львова, вважає, що рішення ухвалене з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права.
Постановою Львівського апеляційного суду від 09.11.2021 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова – задоволено частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року – скасовано.
Позов заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Державного підприємства Міністерства оборони України „Аеропорт Львів-2” до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зобов`язання звільнити та привести в попередній стан самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд – залишено без розгляду.
Постановою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року касаційну скаргу першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону задоволено частково.
Постанову Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року в частині залишення без розгляду позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції є Міністерство оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, скасовано, справу в цій частині передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
В іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року залишено без змін.
В апеляційній скарзі представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова зазначає, що земельна ділянка площею 25,9 га у с. Модричі Дрогобицького району Львівської області перебуває у державній власності та, відповідно до ст. 77 ЗК України, належить до земель оборони, при цьому правові засади та порядок використання земель оборони регламентовані ЗУ «Про використання земель оборони».
Стверджує, що військовою прокуратурою Івано-Франківського гарнізону встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 самовільно зайнята земельна ділянка площею 0,14 га, яка є частиною земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , належить до земель оборони і перебуває у державній власності, на ній проведено самочинне будівництво будівель і споруд.
Вказане підтверджується актом обстеження земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1 від 13.04.2017.
Таким чином, самовільно зайнявши земельну ділянку, яка належить до земель оборони і перебуває у державній власності та здійснивши на такій самочинне будівництво будівель і споруд, відтак таке порушення підлягає усуненню відповідачами особисто або за їхній рахунок.
Покликається на те, що суд відмовив у задоволенні заяви прокурора про долучення додаткових доказів, а саме матеріалів перевірки ГУ Держгеокадастру у Львівській області, де зафіксовано факт порушення відповідачами вимог земельного законодавства у с. Модричі.
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Судові витрати покласти на відповідачів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. 
Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Звертаючись до суду прокурор зазначає, що на підставі державного акта на право користування землею Б № 040542 (ДСК), виданого виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради народних депутатів у 1985 році, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 112, Стрийській КЕЧ (правонаступником якої є КЕВ м. Львова) надано у безстрокове та безоплатне користування земельну ділянку, загальною площею 25,9 га, у с. Модричі Дрогобицького району Львівської області.
На підтвердження права користування на земельну ділянку прокурор надав копію державного акта серії Б № 040542, а саме: копії трьох сторінок, з яких вбачається, що державний акт видано Стрийській КЕЧ на території Дрогобицького відгодівельного радгоспу Дрогобицького району Львівської області Української Радянської Соціалістичної Республіки виконавчим комітетом Дрогобицької районної Ради народних депутатів в тому, що за землекористувачем закріплюються в безстрокове і безоплатне 25,9 га землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для державних цілей. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 112. З опису суміжних земель вбачається, що земельна ділянка від А до А-1 межує із землями Дрогобицького відгодівельного р-ну с. Колпець.
Згідно із актом приймання (передачі) території військового містечка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , від 31 жовтня 2013 року Самбірська КЕЧ району передає, а КЕВ м. Львова приймає земельну ділянку площею 25,9 га (індивідуальна картка обліку земельної ділянки (Ф-403), державний акт на право користування землею (2 арк.), схема земельної ділянки військового містечка), на якій знаходиться військове містечко № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки Головного управління Держземагентства у Львівській області від 17 лютого 2014 року № 700 станом на 01 січня 2014 року ДП «Аеропорт Львів-2» має у користуванні земельну ділянку на території Модрицької сільської ради, а саме: пасовище – 2; чагарники – 9,2; відкриті землі –14,5; під водою – 0,2; всього – 25,9.
Згідно із актом звірки площ земельних ділянок, які перебувають у користуванні та на балансі ДП «Аеропорт Львів-2» та на картковому обліку КЕВ м. Львова станом на 01 грудня 2016 року у в/м № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , розташована земельна ділянка площею 25,9 га.
Відповідно до акта обстеження земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 від 13 квітня 2017 року комісією в складі: юрисконсульта КЕВ м. Львова Безушко О.І., членів комісії: начальника сторожової охорони Стрийського гарнізону Андрейціва І.А., голови ліквідаційної комісії ДП «Аеропорт Львів-2» Дерев`яного О.Б., прокурора військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Негрич Н.М., затвердженого начальником КЕВ м. Львова Гуменюком В.В., у зв`язку з ліквідацією ДП «Аеропорт Львів-2», складено акт обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: с. Модричі Дрогобицького району. Відповідно до облікових даних КЕВ м. Львова Ф 405А (відомість наявності та використання земельних ділянок станом на 01 січня  2017 року) площа земельної ділянки становить 25,9 га (держакт Б №040542 1985 р.). Під час проведеного обстеження 12 квітня 2017 року встановлено, що приватною особою самовільно захоплено частину земельної ділянки в/м № НОМЕР_1 , що орієнтовно становить 0,12 га, а саме будівництво житлової споруди гаражів.
Згідно із листом КЕВ м. Львова від 31 травня 2017 року № 3028, адресованим прокурору військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Негричу Н., військове містечко № 7 в с. Модричі Дрогобицького району обліковується в КЕВ м. Львова відповідно до акта приймання-передачі від 31 жовтня 2013 року від Самбірської КЕЧ району до КЕВ м. Львова, і згідно з цим актом військове містечко № НОМЕР_1 рахується на балансі ДП «Аеропорт Львів-2»; земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 25,90 га відноситься до земель оборони, на яку виданий державний акт на право постійного користування землею Стрийській КЕЧ району (правонаступником якої після розформування була Самбірська КЕЧ району, правонаступником якої після розформування в 2013 році став КЕВ м. Львова)  Б № 040542 від 1985 року; відповідно до наказу Міністра оборони України Модрицькій сільській раді передано на баланс чотири житлові будинки; інвентаризацію земель в/м № 7 КЕВ м. Львова не проводив, але на даний час КЕВ м. Львова виготовляються правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку (технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до рішення Модрицької сільської ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд військового містечка № 7» від 29 січня 2015 року № 494. КЕВ м. Львова укладений договір із ліцензованою організацією і виконано топогеодезичну зйомку земельної ділянки в/м АДРЕСА_1 .
В ЄДРЮОФОПГФ будь-які відомості про юридичну особу з найменуванням Стрийська КЕЧ району відсутні, а щодо юридичної особи з найменуванням Самбірська КЕЧ району вказано, що така юридична особа є припиненою, будь-які відомості про правонаступників відсутні. При перегляді відомостей про КЕВ м. Львова відсутні дані про те, що ця юридична особа є правонаступником Самбірської КЕЧ району.
Як зазначалося вище, апеляційний суду перевіряє лише підставність позову прокурора в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, оскільки позовна заява про знесення самочинного будівництва зазначеними цим суб`єктом не подана, що свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави, а позов прокурора в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Аеропорт Львів-2» остаточно вирішений.
При цьому, у позові зазначено, що КЕВ м. Львова звернувся із листом до військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону щодо пред`явлення відповідного позову прокуратурою.
Слідуючи висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом «jura novit curia» (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, зокрема який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Під час нового розгляду справи судом апеляційної інстанції прокурором надано належним чином завірено архівну копію Державного акту на право постійного користування землею Б № 040542, який видано Стрийській КЕЧ на території Дрогобицького району, Львівської області про те, що землекористувачем закріпленов безстрокове та безоплатне користування 25,9 га землі в межах згідно із планом землекористування, для державних цілей.Акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 112 у 1985 році (т. 3 а.с. 146-149).
Згідно зі статтею 77 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на дату подання позову) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування.
Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом.
Кошти, отримані від відчуження таких земельних ділянок, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на потреби оборони відповідно до кошторису Міністерства оборони України у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України.
Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони", про що вказано у частині п`ятій статті 20 ЗК України.
Землі оборони належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність (пункт "в" частини четвертої статті 84 ЗК України). Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (частина друга статті 84 ЗК України).
Порядок вилучення земельних ділянок визначено статтею 149 ЗК України, частинами першою та другою якої встановлено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Відповідно до статті 1 Закону України від 21 вересня 1999 року № 1075-XIV "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до Закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, у тому числі у разі їх розформування (частина друга статті 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною першою статті 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо (частина перша статті 4 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").
Відповідно до статті 1 Закону України від 27 листопада 2003 року № 1345-ІV "Про використання земель оборони" (тут і далі - у редакції, чинній на дату подання позову) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про використання земель оборони" військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України.
Стаття 4 Закону України "Про використання земель оборони" регулює питання використання земель оборони в господарських цілях, зокрема військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. Землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення.
Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України та у відповідності до цього закону. Забороняється відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, іноземним державам, іноземним юридичним особам та іноземцям.
Згідно зі статтею 9 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII "Про Збройні Сили України" до повноважень Кабінету Міністрів України стосовно Збройних Сил України віднесено, в тому числі, встановлення порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних (водних) ділянок, інших природних ресурсів, фондів і майна.
Стаття 10 Закону України "Про Збройні Сили України" регулює повноваження Міністерства оборони України у сфері управління Збройними Силами України, зокрема Міністерство оборони України: здійснює військово-політичне та адміністративне управління Збройними Силами України; реалізує політику держави у Збройних Силах України, розробляє принципи їх будівництва, визначає напрями розвитку Збройних Сил України і підготовки їх у мирний та воєнний час; забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України; провадить розвідувальну та інформаційно-аналітичну діяльність з метою забезпечення виконання завдань, які покладені на Збройні Сили України; взаємодіє з органами державної влади та громадськими організаціями, контролює дотримання законодавства у Збройних Силах України; розглядає звернення, здійснює прийом громадян з питань, що належать до компетенції Міністерства оборони України; здійснює в межах своєї компетенції міжнародне співробітництво за воєнно-політичним, військово-технічним та іншими напрямами, а також з питань цивільно-військових відносин з відповідними органами інших держав та міжнародними організаціями; здійснює інші повноваження, передбачені законом.
Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 730), визначає, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України; органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03 липня 2013 року № 448 (далі - Положення № 448), організація квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України (далі - квартирно-експлуатаційне забезпечення) - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном (пункт 1.1 Положення № 448).
Основним завданням квартирно-експлуатаційного забезпечення, в першу чергу, є забезпечення військових частин фондами військового містечка, територією та земельними ділянками.
Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами Збройних Сил України, до яких відносяться: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України; територіальні квартирно-експлуатаційні управління та Київське квартирно-експлуатаційне управління; квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (КЕВ (КЕЧ)); квартирно-експлуатаційні служби військових частин (пункт 2.1 Положення № 448).
На квартирно-експлуатаційну службу військової частини (КЕС) покладається, зокрема організація збереження та матеріальний облік фондів і територій військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок, переданих військовій частині на утримання та експлуатацію, проведення їх інвентаризації (пункт 3.1 Положення № 448).
Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування в порядку, визначеному Земельним кодексом України та Законом України "Про використання земель оборони" (пункт 4.4 Положення № 448).
Міністерство оборони України вказано засновником позивача КЕВ м. Львова (а. с. 7, 70 т. 1).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції сторона відповідача надала пояснення про те, що на підставі наказу Міністерства оборони України № 49 від 30.01.2012 «Про безоплатну передачу майна в комунальну власність територіальної громади Модрицької сільської ради», 12.03.2012 від ДП МОУ «Аеропорт Львів-2» до Модрицької сільської ради передано 4 житлові будинки військового містечка АДРЕСА_1 , в тому числі житловий будинок № 10 відповідачів.
З долученого в судовому засіданні наказу Міністра оборони України № 49 від 30.01.2012 «Про безоплатну передачу майна в комунальну власність територіальної громади Модрицької сільської ради» встановлено, що відповідно до ЗУ «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року № 1482, враховуючи резолюцію Кабінету Міністрів України від 14 липня 2011 року № 7324/0/2-11, а також взявши до уваги рішення 33 сесії п`ятого скликання Модрицької сільської ради від 09 листопада 2010 року № 478 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність об`єктів державної власності» та згоду керівництва у трудового колективу ДП МОУ «Аеропорт Львів – 2» на вилучення з балансу державного підприємства майна, вирішено директору ДП МОУ «Аеропорт Львів -2» організувати вилучення з балансу цього підприємства майна та його безоплатну передачу в комунальну власність територіальної громади Модрицької сільської ради згідно із Переліком майна ДП МОУ «Аеропорт Львів -2», що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади Модрицької сільської ради (т. 3 а.с. 178)
В Додатку до вказаного наказу Міністра оборони України № 49 від 30.01.2012 зазначено чотири житлових будинків, інвентарні номери АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 (т. 3 а.с. 179-181).
На виконання вказаного наказу Міністра оборони України, а також наказу директора ДП МОУ «Аеропорт Львів - 2» № від 15.02.2012, за актами приймання-передачі від 12.03.2012 передано у комунальну власність Модрицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області вказані вище чотири житлових будинків, інвентарні номери АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 (т. 3 а.с. 182-185).
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони позивача про те, що військове містечко АДРЕСА_1 обліковується в КЕВ м. Львова відповідно до акта приймання-передачі від 31 жовтня 2013 року від Самбірської КЕЧ району до КЕВ м. Львова, і згідно з цим актом військове містечко № НОМЕР_1 рахується на балансі ДП «Аеропорт Львів-2», оскільки, як зазначено вище, чотири будинки із числа житлових будинків військового містечка АДРЕСА_1 за актами приймання-передачі від 12.03.2012 передано у комунальну власність Модрицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області.
В свою чергу, особливості правового режиму земель оборони визначені статтею 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої (станом на час прийняття спірного рішення ради) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України; землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Аналогічне поняття земель оборони закріплене також у статті 1 Закону України "Про використання земель оборони", який визначає правові засади і порядок використання земель оборони.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про використання земель оборони» військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України.
Стаття 4 Закону України «Про використання земель оборони» регулює питання використання земель оборони в господарських цілях, зокрема військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. Землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення.
Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України та у відповідності до цього закону. Забороняється відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, іноземним державам, іноземним юридичним особам та іноземцям.
При цьому, колегія суддів виходить з того, що законодавство України ґрунтується на принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на такій об`єктів нерухомості, відповідно до якого земельна ділянка слідує за нерухомістю, що передбачено чинною положеннями ст. 120 чинного ЗК України та ст. 377 ЦК України.
Такий принцип міститься у судовій практиці (в постановах Верховного суду України, Верховного Суду, та Великої Палати Верховного Суду), зокрема, у постановах Верховного суду України від 13 квітня 2016 року (справа №6- 253цс16), від 12 жовтня 2016 року (справа №6-2225цс16), від 15 травня 2017 року (справа №705/6917/14-ц), постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року (справа №713/1817/16-ц), від 3 квітня 2019 року (справа №921/158/18), від 16 жовтня 2019 року (справа №164/409/17), від 16 червня 2020 року (справа №689/26/17).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 грудня 2018 року в справі №910/18560/16 зазначла, що перехід права на земельну ділянку, яка має правовий режим земель оборони, до приватного власника придбаного об`єкта нерухомості, розташованого на ній, об`єктивно зумовлює зміну її цільового призначення, адже змінюється суб`єкт її використання, земельна ділянка в такому випадку використовується для експлуатації придбаного у власність об`єкта нерухомості, розташованого на цій земельній ділянці, а не є наданою для розміщення і діяльності військової частини.
Водночас підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України.
За частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина другастатті 377 ЦК України).
За частиною першою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час передачі житлових будинків у комунальну власність Модрицької сільської ради) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.
Підстави припинення права користування земельною ділянкою на час складання зазначених актів були визначені статтею 141 ЗК України (у відповідній редакції).
Земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними.
Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. 
Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України.
Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України N 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України N 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Особливості використання земель оборони (в тому числі самої процедури зміни цільового призначення земель оборони) визначаються Законом України "Про використання земель оборони" та відомчими нормативними актами (зокрема Положенням про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основними правилами користування наданими землями, Керівництвом з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженими наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483). Однак на час складання актів приймання-передачі житлових будинків положення законодавства, які встановлюють порядок відчуження земельних ділянок у випадку переходу права власності на розташовані на них військові об`єкти нерухомого майна, були відсутні.
Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення.
На момент складання актів приймання-передачі житлових будинків від ДП МОУ «Аеропорт Львів – 2» до Модрицької сільської ради, відповідно виникнення у набувача такого майна прав на оформлення його земельних прав, встановлення та зміна цільового призначення земельної ділянки у складі земель оборони визначалися статтями 20 і 21 ЗК України у відповідній редакції. При цьому мали враховуватися особливості правового режиму земель оборони, визначені Законом України від 27листопада 2003 року "Про використання земель оборони", та Положенням про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженим наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483.
Стаття 20 ЗК України в редакції від 5 листопада 2009 року деталізувала положення щодо зміни цільового призначення земельних ділянок. Загальне правило полягає в тому, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом для використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Виняток з цього правила складають землі сільськогосподарського призначення та землі оборони. Щодо останніх частиною п`ятою статті 20 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, які належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".
Спеціальні положення ЗК України та законодавства, яке регулює правовий режим військового майна у Збройних Силах України, на час складання актів приймання-передачі житлових будинків до сільської ради, передбачали належність земельних ділянок до земель оборони фактично за їх суб`єктною ознакою - надання їх для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, що не узгоджується з наведеним у статті 19 ЗК України поділом земель України на категорії за основним цільовим призначенням.
Тому перехід права на земельну ділянку, що має правовий режим земель оборони, до власника придбаного об`єкта нерухомості, розташованого на ній, об`єктивно зумовлює зміну її цільового призначення, зокрема, на землі забудови (житлової або громадської) або землі промисловості, адже змінюється суб`єкт її використання, земельна ділянка в такому випадку використовується для експлуатації придбаного у власність об`єкта нерухомості, розташованого на цій земельній ділянці, а не є наданою для розміщення і діяльності військової частини.
Наведені вище земельно-правові та цивільно-правові норми встановлюють, що перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил.
Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.
Набуття Модрицькою сільською радою у визначеному законодавством порядку права комунальної власності на будівлі, які належали до військового майна, створює правові підстави для переходу права на земельну ділянку до власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до положеньстатті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України саме в силу правочину з придбання військового майна та автоматичного переходу права користування земельною ділянкою відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою незалежно від отримання відмови уповноваженої особи від вказаних земель.
Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Вкерховного Суду викладеним у постанові від 04 рудня 2018 року у справі № 910/18560/16.
Оскілька за актами приймання-передачі від 12.03.2012 Модрицька сільська рада отримала у комунальну власність чотири житлових будинки, інвентарні номери АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , відповідно до неї перейшло право на частину земельної ділянки, на якій розміщене придбане нерухоме майно та яка необхідна для обслуговування цього майна.
З огляду на наведені вище приписи законодавства про підстави та порядок переходу права користування земельною ділянкою та висновки Великої Палати Верховного Суду про їх застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів приходить переконання про те, що у позивача КЕВ м. Львова відсутнє порушене або оспорюване право, за захистом якого звернувся до суду прокурор.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, шляхом викладення мотивувальної частини рішення у редакції цієї постанови, при цьому колегія суддів погоджується вцілому із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зобов`язання звільнити та привести в попередній стан самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд.
Врешті рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року, з врахуванням постанови Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року та постанови Верховного Суду від 28 вересня 2022 року необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова – задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року в частині позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зобов`язання звільнити та привести в попередній стан самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд – змінити, виклавши мотивувальну частини рішення у редакції цієї постанови.
Врешті рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року, з врахуванням постанови Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року та постанови Верховного Суду від 28 вересня 2022 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 27 липня 2023 року.
Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

       С.М. Копняк