ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3143/23 Справа № 180/3753/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мамедової Юлії Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, стягувач: ОСОБА_2 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 січня 2023 року 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій зазначив, що в рамках виконавчого провадження ВП 47918367 відповідно до постанови від 17.08.2018 року державним виконавцем Марганецького міського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області у зв`язку з утворенням заборгованості зі сплати аліментів в сумі, що перевищує 6-місячний строк, на підставі ст.ст.11, 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2/180/189, виданого 19.06.2015 року. 22.08.2022 року відповідно до рішення начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Шегині» Павлюк О.А. ОСОБА_1 відмовлено у перетинанні Державного кордону України на піставі ч.1 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон. З вказаними підставами для відмови у перетинанні Державного кордону України ОСОБА_1 не згоден у зв`язку з тим, що він до цих пір не був обізнаний про наявність виконавчого проваження ВП 47918367, відкритого державним виконавцем Марганецького міського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області, чи про наявність будь-яких інших обмежувальних постанов, в тому числі не обізнаний про оскаржувану постанову від 17.08.2018 року у ВП 47918367. Вважає, що державним виконавцем порушено норми матеріального права, а саме абз.8 ч.9 ст.7, п.1 ч.2 та п.19) ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». Просить визнати неправомірною та скасувати постанову від 17.08.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 47918367 державного виконавця Марганецького міського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області; зобов`язати Марганецький міський ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області ПСМУМЮ (м.Дніпро) повідомити Державну прикордонну службу України про скасування постанови від 17.08.2018 у виконавчому провадженні ВП № 47918367 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. 

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 січня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мамедової Юлії Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, стягувач: ОСОБА_2 . 

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду про відмову та задовольнити вимоги скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 47918367, рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18.03.2015 року по справі № 180/3753/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на дружину ОСОБА_2 до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , віку трьох років, в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 12.12.2014 року.
19.06.2015 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2/180/189/15, на піставі якого 19.06.2015 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 47918367.
17.08.2018 року в рамках виконавчого провадження ВП № 47918367, у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 23689,00 грн., що перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, державним виконавцем винесено постанову, якою тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанову направлено ОСОБА_1 за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , рекомендованим листом з повідомленням.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд 1 інстанції виходив із того, що державний виконавець діяв в межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Суд не приймає доводи скаржника щодо його необізнаності з наявністю виконавчого провадження та обмежувальних постанов, оскільки згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 приймав участь в розгляді цивільної справи в суді та був присутній при оголошенні рішення від 18.03.2015 року. 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Відповідно до п.1 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла станом на день винесення оскаржуваної постанови державного виконавця (17.08.2018 року), за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України – до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.
У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.
Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків передбачених законом.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», підставами для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон є невиконані зобов`язання.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 цього ж Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Тобто, аналіз зазначених норм закону дає можливість дійти висновку про те, що обмеження особи у праві виїзду за межи України встановлюється для осіб за невиконання рішення суду або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно за своїм власним бажанням.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Відповідно до ч.5,6,7 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Так, заявником не надано відомостей, що рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року ним виконано або виконується взагалі. На думку суду, визнання боржником наявності в нього непогашеної заборгованості, яку він більш ніж як за 8 років, з дня ухвалення рішення суду, не намагався погасити, є діями з ухилення від виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів протягом значного часу, а виїзд за межі країни, може призвести до невиконання боржником рішення суду.

Проаналізувавши зміст поданої скарги та докази на підтвердження заявленої вимоги, виходячи із того, що зобов`язання з дати ухвалення рішення суду не виконується, виїзд за кордон можливо унеможливить виконання зобов`язань, покладених на ОСОБА_1 судовим рішенням, судова колегія вважає що суд першої інстанції вірно вважав подану скаргу невмотивованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, висновків суду першої інстанції не спростовують. 

Доводи апелянта про те що відсутні докази його ухилення від виконання судового рішення не є слушними так як його дії з надтривалого невиконання судового рішення порушують принцип юридичної визначеності та виконання остаточного рішення у справі. У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78 — 82).
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною апелянта не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .
Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: