ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 р. 	Справа № 480/6656/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021  по справі № 480/6656/22
за позовом    ОСОБА_1  
до   Головного управління Національної поліції в Сумській області  
про визнання протиправним і скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якій просила:
- визнати протиправним і скасувати наказ № 509 від 22.09.2022 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Сумській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення до майора поліції ОСОБА_1 у виді догани.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ № 509 від 22.09.2022 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Сумській області" в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до ОСОБА_1 .
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі № 480/6656/22 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає. що відповідно до наказу службове розслідування розпочатого у зв`язку зі зверненням ДВБ НПУ щодо можливого порушення антикорупційного законодавства з боку працівників ГУНП та можливе вчинення злочинів. За висновками службового розслідування позивачка у зв`язку з запровадженням воєнного стану позивачка вимушена була евакуюватися з двома неповнолітніми дітьми до м. Ромни, де стала на облік у Роменському РВП ГУНП, начальником якого є її чоловік, хоча мала можливість зареєструватися у іншому підрозділі поліції, що не підпорядковується Роменському РВП ГУНП, а саме ІТТ №5. Таким чином, у період з 24.02.2022 по 11.04.2022 ОСОБА_1 проходила службу у підпорядкуванні близької особи. При цьому безпосередньому керівнику про такі обставини не повідомила, ніяких заходів, направлених на недопущення виникнення потенційного, реального конфлікту інтересів та врегулювання обмежень роботи близьких осіб не вжила. В ході службового розслідування встановлено вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у не повідомленні, не врегулюванні обставин щодо обмежень роботи близьких осіб у прямому підпорядкуванні та призвело до порушення вимог ст. 27 закону України “Про запобігання корупції”, порушення п. 2,4 ч. 3 ст. 1 ч. 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1, 2 6 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію». 22.09.2022 видано наказ ГУНП в Сумській області № 509 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Сумській області» про застосування до майора поліції ОСОБА_1 , дізнавача відділу дізнання ГУНП, дисциплінарне стягнення у виді догани.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачка проходить службу в органах поліції на дізнавача відділу дізнання ГУНП в Сумській області, їй присвоєно спеціальне звання майора поліції.
11.08.2022 на адресу ГУНП в Сумській області надійшли матеріали від Сумського управління ДВБ НПУ про можливе порушення антикорупційного законодавства з боку працівників ГУНП в Сумській області ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та про можливе вчинення злочинів, передбачених ст. 366 КК України. 
Наказом № 523 від 29.08.2022 призначено службове розслідування.
Встановлено, що 24.02.2022 ОСОБА_1 разом з двома неповнолітніми дітьми виїхала у евакуацію до м. Ромни, де стала на облік у Роменському РВП ГУНП. У період 0 24.02.2022 по 11.04.2022проходила службу у вказаному у вказаному підрозділі поліції, перебуваючи у прямому підпорядкуванні свого чоловіка — ОСОБА_2 , який обіймав посаду начальника Роменського РВП. Позивачка та її чоловік були обізнані з заборону мати у безпосередньому підпорядкуванні близьких осіб.
Висновок службового розслідування затверджено начальником ГУНП в Сумській області 20.09.2022.
Наказ про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани № 509 видано відповідачем 22.09.2022. З дослідженої судом копії наказу вбачається, що стягнення застосовано за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді неповідомлення, не врегулювання обставин щодо обмежень роботи близьких осіб у прямому підпорядкування, що призвело до порушення вимог ст. 27 закону України “Про запобігання корупції”.
Позивач, вважаючи протиправним наказ № 509 від 22.09.2022 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Сумській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення до майора поліції ОСОБА_1 у виді догани, звернулась до суду з адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення вимог, суд першої інстанції виходив з неправомірності оскаржуваного наказу з огляду на недоведеність факту порушення позивачем службової дисципліни, неправомірності застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Статтею 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національну поліцію" завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про Національну поліцію" поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань.
Стаття 18 Закону № 580-VІІІ встановлює основні обов`язки поліцейського.
Відповідно по пунктів 1 та 2 частини першої цієї статті, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Згідно з частиною 1, 2 статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
У відповідності до ст. 1 ч. ч. 1,2 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі Статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Згідно із ст. 11 ч. 1 Статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Відповідно до ст. 12 Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.           Відповідно до ст. 14 Статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року N 893 затверджено “Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України” (далі Порядок). Відповідно до п. 1, 2 Порядку службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України “Про запобігання корупції”.
З матеріалів справи вбачається, що наказом відповідача від 29.08.2022 № 523 призначено службове розслідування за фактом можливого порушення антикорупційного законодавства з боку працівників ГУНП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , підставою для його видання відповідачем зазначено отримання листа Сумського управління ДВБ НПУ про розгляд матеріалів, які надійшли з четвертого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Полтава.
Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закону України “Про запобігання корупції". Відповідно до п. “з” ст. 3 зазначеного закону поліцейських віднесено до кола суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 65 зазначеного закону особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. З метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України “Про запобігання корупції” спеціально уповноваженими суб`єктами у сфері протидії корупції є органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 закону України “Про запобігання корупції” Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.
Відповідно до висновку НАЗК від 05.07.2022 керівник Роменського РВП ГУНП в Сумській області не мав законних повноважень по відношенню до своєї дружини , яка проходить службу на посаді дізнавача ГУНП в Сумській області , що виключає наявність конфлікту інтересів. Також зазначено, що у наданих матеріалах міститься рапорт ОСОБА_2 . Про прибуття його дружини до Роменського РВП ГУНП в Сумській області, а також інші документи , що видані начальником СРПП Роменського РВП ГУНП в Сумській області про залучення ОСОБА_1 до забезпечення публічного порядку і безпеки у м. Ромни та Роменського району. Відповідно до висновку ТУ ДБР у м. Полтаві у наданих матеріалах відсутні відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів Державного бюро розслідувань, підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні. Ніяких доказів отримання подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису НАЗК про проведення службового розслідування щодо позивачки з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення відповідачем не надано. Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, на лист якого посилається відповідач у наказі про призначення службового розслідування, не є спеціально уповноваженим суб`єктом у сфері протидії корупції за поданням якого може бути проведено службове розслідування з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог Закону України “Про запобігання корупції”. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.06.2020 за результатами розгляду справи №560/1779/19 (адміністративне провадження №К/9901/35739/19).
Закону України “Про запобігання корупції” є спеціальним та має пріоритет у застосуванні, порівняно з загальними нормами, що регулюють призначення та проведення службових розслідувань: Дисциплінарним статутом Національної поліції України та Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, а тому судова колегія вважає, що відповідачем не підтверджено наявності підстав для призначення службового розслідування, визначених ч. 2, 3 ст. 65 закону України “Про запобігання корупції”, та видання наказу № 523 від 29.08.2022.
Відповідно до вимог ст. 18 ч.ч. 1,2 , 6, 7, 11, 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України “Про захист персональних даних, “Про держану таємницю” та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою. Статтею 26 розділу V Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначені особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану, але гарантії, надані статтею 18 закону не обмежені та не скасовані. Відповідно до п. 1 розділу IV “Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України” уповноважений керівник або особа, яка виконує його обов`язки, під час службового розслідування розглядає клопотання про відвід голови та членів дисциплінарної комісії, скарги на їх дії або бездіяльність, за наявності підстав змінює склад дисциплінарної комісії. Тобто, особа, щодо якої призначено службове розслідування, має право заявляти відводи членам комісії.
Враховуючи обсяг та зміст прав поліцейського під час службового розслідування, суд вважає, що їх реалізація можлива лише за умови не лише повідомлення про сам факт призначення розслідування, а й розкриття змісту питань, що досліджуються, з моменту призначення розслідування. За інших обставин реалізація наданих законом прав не є можливою. 01.09.2022 адвокатом направлено запит на адресу начальника ГУНП в Сумській області про надання інформації та копії наказу про призначення службового розслідування. У відповіді на запит відповідачем повідомлено, що ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом 31.08.2022. Будь-яких доказів на підтвердження цього відповідачем не надано. З рапорту інспектора СЗК ГУНП в Сумській області від 08.09.2022 вбачається, що у цей день ОСОБА_1 прибула за викликом для надання нею пояснень в рамках службового розслідування і їй було запропоновано ознайомитися з матеріалами, які стали підставою для призначення службового розслідування. Позивачка виявила бажання ознайомитися з матеріалами з участю адвоката. Відмовилась без присутності адвоката надавати пояснення та прослухати наказ про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії. Тобто, з наказом про призначення службового розслідування від 29.08.2022, за твердженням відповідача, ОСОБА_1 запропоновано ознайомитися лише 08.09.2022. Пояснення ж позивачкою надані лише 16.09.2022. З урахуванням встановленого ч. 3 ст. 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України на час дії воєнного стану скороченого, у 15 календарних днів, строку проведення службового розслідування, суд вважає, що права ОСОБА_1 , зокрема на відводи членам комісії, значно обмежені. Дисциплінарним статутом Національної поліції України та Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України дійсно не встановлено обов`язку ознайомлення особи, щодо якої призначено службове розслідування, з наказом про призначення такого. Разом з тим, відсутність такого обов`язку не спростовує та не обмежує права, особи, щодо якої проводиться розслідування. Як було зазначено, реалізація таких прав можлива лише за умови вчасного та повного інформування щодо факту та підстав призначення службового розслідування, складу комісії та інших обставин, пов`язаних з проведенням розслідування. Відповідачем має бути забезпечено можливість реалізації наданих законом прав.
Відповідно до висновку службового розслідування комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 24.02.2022 поступила у підпорядкування близької особи, що створило потенційний, а у подальшому реальний конфлікт інтересів. В порушення ст. 27 закону України “Про запобігання корупції” позивачка не повідомила безпосередньому керівнику про наявність таких обставин та не вжила заходів для врегулювання конфлікту інтересів. Тим самим вчинила дисциплінарний проступок.
Як встановлено самим відповідачем, та не заперечується позивачкою, 24.02.2022 у зв`язку з початком збройної агресії та бойових дій на території області, вона була змушена разом з двома неповнолітніми дітьми, один з яких є інвалідом, виїхати до м. Ромни, де знаходився її чоловік. ОСОБА_1 стала на облік у Роменському РВП ГУНП в Сумській області, посаду начальника якого на той час обіймав її чоловік.
Згідно із ст. 27 Закону України “Про запобігання корупції” особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам. У разі виникнення обставин, що порушують вимоги частини першої цієї статті, відповідні особи, близькі їм особи вживають заходів щодо усунення таких обставин у п`ятнадцятиденний строк. Якщо в зазначений строк ці обставини добровільно не усунуто, відповідні особи або близькі їм особи в місячний строк з моменту виникнення обставин підлягають переведенню в установленому порядку на іншу посаду, що виключає пряме підпорядкування. У разі неможливості такого переведення особа, яка перебуває у підпорядкуванні, підлягає звільненню із займаної посади.
За висновком комісії позивачка перебувала у підпорядкуванні чоловіка з 24.02.2022. Разом з тим, відповідачем не надано ніяких доказів на підтвердження таких висновків. Станом на 24.02.2022 року чоловік позивачки ОСОБА_2 обіймав посаду начальника Роменського РВП, позивачка ж проходила службу у відділу дізнання ГУНП в Сумській області та у підпорядкуванні чоловіка не перебувала. Відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 була направлена для проходження служби до Роменського РВП у відрядження чи на будь-яких інших підставах. Сам лише факт перебування ОСОБА_1 у м. Ромни та реєстрація у територіальному підрозділі поліції не свідчить про її перехід у підпорядкування начальника цього підрозділу. За висновком НАЗК у такому випадку будь-якого конфлікту інтересів не виникає.
10.03.2022 Національною поліцією України видано наказ № 190, яким поліцейських, які перебувають поза місцем несення служби, виховують одного або більше дітей, віком до 18 років, та виїхали з метою супроводу дітей у евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби, зобов`язано протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік. На період дії воєнного стану такі поліцейські підпорядковуються керівникам територіальних органів поліції, на територіях обслуговування яких перебувають вказані поліцейські. З цього моменту виникли правові підстави для підпорядкування позивачки начальнику Роменського РВП ГУНП в Сумській області.
З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона телефоном повідомила своєму безпосередньому керівнику - начальнику відділу дізнання ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про перебування у м. Ромни та несення служби разом з працівниками Роменського РВП ГУНП в Сумській області. У своїх поясненнях під час службового розслідування ОСОБА_3 підтвердила, що ОСОБА_1 знаходилась у м. Ромни та стала на облік у Роменському РВП. При цьому не спростувала та не підтвердила пояснення позивачки щодо повідомлення телефоном про фактичне несення служби у складі зазначеного територіального підрозділу, начальником якого є її чоловік. Комісією не вжито ніяких заходів для усунення такої неповноти у з`ясуванні фактичних обставин. На користь обізнаності ОСОБА_3 про обставини несення служби ОСОБА_1 у м. Ромни свідчить той факт, що подання на виплату позивачці додаткової винагороди у цей період подавались саме її безпосереднім керівником, а не керівництвом Роменського РВП. Ця обставина була встановлена під час службового розслідування, але належної оцінки їй комісією надано не було. Також з пояснень ОСОБА_4 , який у період з 28.02.2022 по 12.03.2022 виконував обов`язки начальника ГУНП в Сумській області, вбачається, що наприкінці лютого 2022 року начальник Роменського РВП ГУНП ОСОБА_2 телефоном повідомив про прибуття до м. Ромни його дружини ОСОБА_1 дізнавача ВД ГУНП. За поясненням ОСОБА_4 ним були надані розпорядження ОСОБА_2 вживати заходи для недопущення виникнення конфлікту інтересів, не вчиняти дії та не приймати рішень щодо дружини.
Відповідач посилається на рекомендації НАЗК щодо письмового повідомлення про спільну роботу та підпорядкування близьких осіб та вказує на недотримання таких вимог позивачкою та її чоловіком. При цьому відповідачем не взято до уваги, що такі рекомендації не були надані для застосування в умовах воєнного стану, активних бойових дій на території області та часткової її окупації. Комісією не було встановлено чи мала ОСОБА_1 реальну можливість письмового повідомлення безпосереднього керівника у строки, встановлені ст. 27 закону України “Про запобігання корупції”. Зокрема чи малось на той момент сполучення між м. Ромни та м. Суми, чи здійснювалась доставка кореспонденції операторами поштового зв`язку.
За поясненнями ОСОБА_1 вони з чоловіком намагалися не допустити конфлікту інтересів використовуючи наявні можливості. Так, вона виходила на патрулювання без зброї, щоб не брати участі у інструктажах, які проводив чоловік. Щодо неї чоловіком ніяких наказів, розпоряджень не видавалось. Під час службового розслідування комісією отримано пояснення від ряду працівників Роменського РВП ГУНП, якими підтверджено участь ОСОБА_1 у патрулюваннях разом з працівниками райвідділу. Такі пояснення не суперечать поясненням самої позивачки. Також ця обставина підтверджується довідками Роменського РВП ГУНП. З копій розрахунків сил і засобів Роменського РВП вбачається, що на усіх них мається позначка про затвердження заступником начальника. При цьому на частині прізвище заступника начальника не вказано, залишилось прізвище ОСОБА_2 . На той момент ОСОБА_2 обіймав посаду начальника Роменського РВП ГУНП в Сумській області. При затвердженні розрахунків ним особисто не виникала потреба зазначати про вчинення таких дій заступником начальника. Відповідач та комісія при проведенні службового розслідування не могли не бути з цим не обізнаними. Незважаючи на це, комісією не вжито заходів для повного з`ясування обставин затвердження розрахунків, пояснення ОСОБА_2 та позивачки ніякими доказами не спростовані. Також комісією встановлено, що ОСОБА_1 було подано рапорт на ім`я начальника ГУНП в Сумській області у якому вона повідомила про неможливість прибути до м. Суми та просила дозволу тимчасово нести службу у Роменському РВП. ОСОБА_2 на ім`я начальника ГУНП подано рапорт, яким повідомлено про поліцейських, які стали на облік у Роменському РВП ГУНП в Сумській області, у тому числі повідомлено і про дізнавача відділу дізнання ГУНП в Сумській області ОСОБА_1 . Зазначені рапорти дійсно не мають позначок про їх вхідну реєстрацію відповідачем, а також будь-яких резолюцій по суті їх змісту. При цьому, враховуючи, що копії документів були надані до суду відповідачем, суд вважає, що зазначені рапорти були у його розпорядженні. Доказів прийняття будь-яких рішень за цими рапортами відповідачем не подано.
Суд вважає, що відповідачу було відомо про знаходження з моменту видання 10.03.2022 Національною поліцією України наказу № 190 ОСОБА_1 у підпорядкуванні близької особи. У зв`язку з цим у відповідача виник обов`язок вжити передбачені частиною 2 ст. 27 закону України “Про запобігання корупції” заходи. Наказом відповідача від 12.04.2022 ОСОБА_1 переведена до резервного логістичного центру та вибула із підпорядкування чоловіка.
За змістом наказу № 509 від 22.09.2022 дисциплінарний проступок ОСОБА_1 полягає у неповідомленні, не врегулюванні обставин щодо обмежень роботи близьких осіб у прямому підпорядкуванні та порушення тим самим вимог ст. 27 закону України “Про запобігання корупції”. Суд вважає такі висновки помилковими. Відповідно до закону України “Про Національну поліцію” обов`язками працівника поліції слід вважати забезпечення реалізації завдань, поставлених перед поліцією суспільством і державою, та повноважень, наданих для ефективного здійснення професійних функцій шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Невжиття передбачених законом “Про запобігання корупції” заходів для уникнення конфлікту інтересів у зв`язку з роботою близьких осіб у прямому підпорядкуванні може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування у випадку надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства. Дисциплінарне стягнення у такому випадку у відповідності до ч. 2 ст. 65 закону України “Про запобігання корупції” застосовується у випадку незастосування судом до особи, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, покарання або не накладення на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах за результатами розгляду справ №560/1779/19 та № 1440/2177/18.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем призначено та проведено службове розслідування за відсутності для того законом встановлених підстав, при проведенні службового розслідування суттєво порушено права ОСОБА_1 , допущено неповноту та необ`єктивність з`ясування фактичних обставин, не враховано причини та умови вчинення позивачкою дій, що відповідачем визнані дисциплінарним проступком, а саме воєнний стан у зв`язку зі збройною агресією, активні бойові дії на території області та часткову її окупацію, вимушене залишення місця постійного несення служби з метою захисту неповнолітніх дітей, участь за таких умов позивачки у заходах по забезпеченню охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку за місцем фактичного знаходження суд вважає належним виконанням обов`язків поліцейського, визначених законом України “Про Національну поліцію”.
А отже, наказ № 509 від 22.09.2022 в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 не відповідає ознакам обґрунтованості та неупередженості, є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 по справі №480/6656/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич    Я.В. П`янова