ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7014/23 Справа № 175/1505/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року                                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, - 

в с т а н о в и л а:

       У квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, мотивуючи тим, що 21 червня 2019 року у м.Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW», під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля «Nissan», яким керував ОСОБА_2 , у результаті якої автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні вказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес».
       Вказував, що 24 червня 2019 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого відповідач (кредитор) передав йому (новому кредитору) право вимоги до осіб, відповідальних за завдання йому матеріальної шкоди внаслідок вищевказаної ДТП. За змістом пункту 5 укладеного між сторонами договору, новий кредитор, після отримання від кредитора нотаріально посвідченої довіреності, зобов`язується відремонтувати власними силами та за власний кошт належний кредитору (відповідачу) транспортний засіб «Nissan». Для реалізації права відступлення вимоги, після укладання договору, кредитор (відповідач) зобов`язаний надати новому кредитору (позивач) нотаріально посвідчену довіреність з правом представляти інтереси довірителя (стягувача) у всіх державних та не державних органах, підприємствах та установах всіх форм власності, органах прокуратури та суду, державної виконавчої служби з правом пред`явлення до виконання виконавчих документів (пункт 6 договору).
       Зазначав, що на виконання зазначеного пункту договору 24 червня 2019 року ОСОБА_2 видав на його, позивача, ім`я довіреність. За умовами пункту 7 договору після підписання договору, у разі отримання кредитором (відповідачем) страхового відшкодування або дострокового скасуванню довіреності, яка видна кредитором, або отримання від винної у ДТП особи, або від будь-якої іншої особи, що в силу закону несе відповідальність перед кредитором за спричинені винною особою збитки, компенсації матеріального збитку, кредитор зобов`язаний на протязі двох днів передати новому кредитору отримане відшкодування (матеріальну компенсацію). У порушення умов договору, відповідач, після відступлення на його користь права вимоги, самостійно отримав страхове відшкодування та скасував 08 жовтня 2019 року видану на його ім`я довіреність, не передавши страхове відшкодування. 
       Посилаючись на те, що максимальний ліміт відповідальності винної у ДТП особи становить 100 000 грн., а визначена авто-товарознавчою експертизою від 08 червня 2019 року вартість матеріального збитку, спричиненого внаслідок пошкодження транспортного засобу «Nissan», перевищує вказаний ліміт (121 013,54 грн.), то розмір страхового відшкодування, який має повернути йому відповідач, складає 100 000 грн., а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором про відступлення прав вимоги у розмірі 100 000 грн. та пеню за прострочку виконання зобов`язань за договором у розмірі 100 000 грн.; стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. 
       У вересні 2021 року ОСОБА_2  звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1  про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, мотивуючи його тим, що  станом на день укладення між сторонами оспорюваного договору, у нього не існувало права вимоги у встановленому розмірі до будь-кого, яке б він міг відступити, оскільки висновок автотоварознавчої експертизи з визначення вартості матеріальних збитків складено лише 08 липня 2019 року, а вина особи у ДТП встановлена постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська лише 03 жовтня 2019 року. 
       Посилаючись на те, що фактично станом на 24 червня 2019 року не існувало будь–якого зобов`язання, в якому він був би первісним кредитором, і права вимоги за яким він мав би право передати новому кредитору, договір про відступлення прав вимоги суперечить частині першій статті 514 ЦК України, що відповідно до статей 203,215 ЦК є підставою недійсності правочину. Крім того, на час укладення зазначеного договору пошкоджений автомобіль не було відремонтовано відповідно до умов зазначеного договору, тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 24 червня 2019 року, укладений між ним та ОСОБА_1 .
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми залишено без задоволення. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги задоволено. Визнано недійсним договір відступлення прав вимоги від 24 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в загальній сумі 6 908 грн., які складаються з витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. 
       Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а зустрічний позов залишити без задоволення. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що у порушення умов пункту 7 укладеного між сторонами договору ОСОБА_2 самостійно отримав страхове відшкодування та скасував видану ним довіреність, що свідчить про невиконанням останнім зобов`язання та є підставою для стягнення з нього грошових коштів. Зазначає, що укладений між сторонами правочин є складним (змішаним), складається з елементів різних договорів, зокрема у ньому є елементи договору відступлення права вимоги, договору доручення, договору надання послуг. На виконання умов укладеного між сторонами договору, саме в частині умов договору щодо представницьких послуг та послуг з надання послуг з ремонту транспортного засобу ним виконані всі зобов`язання за договором. Та всі дії з його боку підтверджено документально і свідчать про реальність укладеного договору та його дійсність. 
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2022 року залишено без змін. 
       Постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте,зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 21 червня 2019 року у м.Дніпрі сталася ДТП за участю автомобіля «BMW», під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля «Nissan», яким керував ОСОБА_2 , у результаті якої автомобіль останнього отримав механічні пошкодження.
       Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні вказаної ДТП.
       Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес».
       24 червня 2019 року між ОСОБА_2 (кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого кредитор передає новому кредитору вимогу, а новий кредитор приймає її, та набуває право вимоги до осіб, відповідальних (винних) за спричинення кредитору матеріального збитку (майнової шкоди), заподіяного йому внаслідок ДТП, що мала місце 21 червня 2019 року у м.Дніпрі.
       Новий кредитор набуває право вимагати від страхової компанії ПрАТ «СК «Юнівес», де застрахована цивільно–правова відповідальність винної у ДТП особи, належного виконання зобов`язань з виплати страхового відшкодування за спричинений кредитору збиток внаслідок ДТП.
       Новий кредитор після підписання договору та отримання від кредитора нотаріально посвідченої довіреності, згідно з умовами пункту 6 цього договору, зобов`язується відремонтувати власними силами та за власний кошт належний кредитору транспортний засіб автомобіль «Nissan», що був пошкоджений внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
       Після підписання договору кредитор втрачає право вимагати від страхової компанії ПрАТ «СК «Юнівес», де застрахована цивільно–правова відповідальність винної у ДТП особи та від винної у ДТП особи, або від будь–якої іншої особи, що в силу закону несе відповідальність перед кредитором за спричинені винною особою збитки, компенсації матеріального збитку, або страхового відшкодування (у тому числі компенсації неустойки (пені) та витрат у порядку статті 625 ЦК України).
       Для реалізації права відступлення вимоги, після укладання договору кредитор зобов`язаний надати на ім`я нового кредитора нотаріально посвідчену довіреність з правом представляти інтереси довірителя в усіх державних та не державних органах.
       Після підписання договору, у разі отримання кредитором страхового відшкодування або достроковому скасуванню довіреності, яка видана кредитором, або отримання від винної особи, або від будь–якої іншої особи, що в силу закону несе відповідальність перед кредитором за спричинені винною особою збитки, компенсації матеріального збитку, кредитор зобов`язаний на протязі двох днів після вищезазначених подій передати новому кредитору отримане відшкодування та повідомити про скасування довіреності.
       За неналежне виконання кредитором свого обов`язку з повернення отриманого відшкодування за спричинені збитки кредитор сплачує новому кредитору пеню у розмірі 1% від отриманої суми за кожен день порушення зобов`язання з його передачі новому кредитору.
       24 червня 2019 року ОСОБА_2 видав довіреність на ім`я ОСОБА_1 , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А.
       24 червня 2019 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_1 направив на адресу ПрАТ «СК «Юнівес» повідомлення про ДТП, яка сталася 21 червня 2019 року, та заяву про стягнення страхового відшкодування.
       Відповідно до висновку експерта від 08 липня 2019 року величина матеріального збитку, завданого володільцю колісного транспортного засобу «Nissan», складає 121 013 грн.
       17 жовтня 2019 року ОСОБА_2 направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення про скасування 08 жовтня 2019 року довіреності від 24 червня 2019 року.
       Згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, припинено дію довіреності від 24 червня 2019 року.
       Відповідно до інформації ПрАТ «СК «Юнівес» розмір виплаченого страхового відшкодування ОСОБА_2 за фактом ДТП, що мала місце 21 червня 2019 року, склав 89 000 грн.
       Даних про виконання ОСОБА_1 умов договору від 24 червня 2019 року в частині ремонту належного ОСОБА_2 автомобіля матеріали справи не містять.
       Вирішуючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний правочин від 24 червня
2019 року вчинений без наміру створення правових наслідків, тому підлягає визнанню недійсним як фіктивний правочин на підставі статті 234 ЦК України. З врахуванням того, що зобов`язання щодо відшкодування потерпілій особі ОСОБА_2 матеріального збитку, тобто деліктного зобов`язання, заподіяного внаслідок ДТП, яка мала місце 21 червня 2019 року, страховиком виконані на користь відповідача, відповідно до пояснень потерпілої у ДТП сторони ОСОБА_2 ремонт автомобіля проводився на іншому СТО, а не у позивача. При цьому суд вважав, що задоволення зустрічним позовних повністю виключає задоволення вимог первісного позову, які випливали з правочину, який визнано судом недійсним. 
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
       Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Згідно зі статтями 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
       Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (стаття 526 ЦК України).
       Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частина друга статті 628 ЦК України).
       Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що по своїй суті договір від 24 червня 2019 року, укладений між сторонами даної справи, є змішаним, оскільки в ньому містяться елементи різних договорів.
       У частині регулювання відносин між сторонами він є договором про надання послуг, тобто проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу відповідача на певних умовах.
       Так, у пункті 18 договору сторони погодили, якщо за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення з приводу ДТП, зазначеної в пункті 1 договору, судом буде визнано винним кредитора (або водія, який керував належним кредитору транспортним засобом) та/або іншого учасника пригоди визнано невинним у вчинені адміністративного (кримінального) правопорушення по факту вищезазначеного ДТП, то кредитор зобов`язаний відшкодувати новому кредитору вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка буде визначена у висновку експертного авто-товарознавчого дослідження виконаного на замовлення нового кредитора, а також всі інші фактично понесені ним витрати у зв`язку із виконанням цього договору.
       Отже, відповідач (кредитор) зобов`язався відшкодувати понесені позивачем (новим кредитором) понесені витрати у зв`язку з виконання цього договору.
       При цьому постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні ДТП.
       Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).
       У частині регулювання відносин між сторонами вказаний договір від 24 червня 2019 року також є договором доручення, так як на виконання пункту 6 договору для реалізації права відступлення вимоги 24 червня 2019 ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 видана нотаріально посвідчена довіреність.
        ОСОБА_1 , у свою чергу, на виконання умов пункту 4 вказаного договору, після його підписання та отримання від кредитора нотаріально посвідченої довіреності, вчинив ряд дій направлених на його фактичне виконання. 
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       У пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18) зазначено, що: «не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту».
       Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_2 , а саме, отримав нотаріально посвідчену довіреність, організував огляд пошкодженого автомобіля та проведення авто-товарознавчої експертизи, організував резервування технічної можливості з безкоштовного ремонтування автомобіля на СТО, отримав кошторис відновлювальних робіт,оформив документи та подання їх до страхової компанії. 
       У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
       24 червня 2019 року ОСОБА_2 видав на ім`я ОСОБА_1 відповідну довіреність.
       Згідно із пунктом 7 укладеного договору, після підписання договору, у разі отримання відповідачем страхового відшкодування по зазначеному у пункті п.п.1.2 договору страховому випадку, або дострокового скасування довіреності, виданої відповідачем на виконання пункту 6 договору, або отримання від винної у ДТП особи, або від будь-якої іншої особи, що в силу закону несе відповідальність перед відповідачем за спричинені винною особою збитки, компенсації матеріального збитку, кредитор зобов`язаний на протязі двох днів передати новому кредитору отримане відшкодування та/або повідомити про скасування довіреності.
       З відповіді ПрАТ «СК «Юнівес» від 23 листопада 2021 року, на адвокатський запит, вбачається, що ОСОБА_2 отримав виплату страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Юнівес» у розмірі 89 000 грн.
       Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
       Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Всупереч умов договору, зокрема пункту 7, ОСОБА_2 не передав протягом двох днів суму страхового відшкодування позивачу, чим порушив взяте на себе зобов`язання.
       Відповідно до пункту 8 договору, за неналежне виконання кредитором свого обов`язку по поверненню отриманого відшкодування за спричинені збитки згідно умов пункту 7 цього договору, кредитор сплачує новому кредитору пеню в розмірі 1% від отриманої суми за кожен день порушення зобов`язання з його передачі новому кредитору.
       Оскільки відповідач повинен був повернути позивачу страхове відшкодування протягом двох днів з моменту його отримання, чого останнім зроблено не було, заявлені вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми грошових коштів, виплачених в якості страхового відшкодування та пені за прострочення виконання зобов`язання, законні та обґрунтовані, проте підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що в якості страхового відшкодування ОСОБА_2 було виплачено суму у розмірі 89 000 грн., тоді як 1% від виплаченої суми становить 890 грн., з урахуванням терміну прострочки, пеня за прострочення виконання зобов`язання підлягає стягненню у розмірі 89 000 грн. 
       Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, колегія суддів виходить з наступного.
       Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       Відповідно до змісту статті 234 ЦПК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
       Згідно з усталеною судовою практикою для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину; саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин; якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків; у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
       Таким чином, визнання судом недійсним договору у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Відповідач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.
       Крім того, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише удавано, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.
       Ознака вчинення його лише для створення враження повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.
       Відповідач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
       Вказану правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі №6-197цс14.
       Апеляційним судом встановлено, що на виконання умов укладеного договору відступлення права вимоги, новим кредитором виконанні зобов`язання, зокрема: отримана нотаріально посвідчена довіреність, влаштований огляд пошкоджень автомобіля та проведення автотоварознавчої експертизи, організовано резервування технічної можливості з безкоштовного ремонтування автомобіля на станції технічного обслуговування, отримано кошторис ремонтних робіт, та здійснено збір необхідних документів та подання їх до страхової компанії від імені ОСОБА_2 . 
       Вказані дії з боку ОСОБА_1 свідчать про реальність укладеного договору, його дійсність та помилковість висновку суду першої інстанції про фіктивність договору.
       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку змісту оспорюваного правочину із урахуванням правовідносин, що виникли між сторонами, встановивши наявність основної ознаки фіктивного правочину - відсутності наміру створити правові наслідки, обумовлені оспорюваним договором, не врахував волевиявлення сторін, та дійшов помилкового висновку щодо доведеності заявлених позивачем позовних вимог про фіктивність оспореного правочину.
       Жодних належних та допустимих доказів на спростування наведеного ОСОБА_2 не надано, а, отже, підстави для визнання його недійсним відсутні.
       Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення первісних позовних вимог та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог.
       Згідно вимог ч.14 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Таким чином, на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання позову, за подання апеляційної скарги, та за подання касаційної скарги, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у загальному розмірі 6 230 грн. 
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 

       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення. 

       Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми задовольнити частково. 

       Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за договором відступлення права вимоги у розмірі 89 000 грн. та пеню за прострочення виконання зобов`язання за договором в розмірі 89 000 грн. 

       У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги відмовити.

       Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 230 грн. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                 Е.Л.Демченко 

               Судді:                                                         Т.Р.Куценко 

                                                                                 М.О.Макаров