ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 705/4062/18		
Провадження № 22-ц/821/1388/23		
Категорія:  304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Виник І.М.  

учасники справи: 
позивач: Комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Піньковського Р.В. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області,  повний текст рішення складено 22 березня 2023 року) у справі за позовом   Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»   до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

24 вересня 2018 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області суду із позовом до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 19.07.2012 року.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послу, Тарифами, які викладені на банківському сайті www/privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, водночас ОСОБА_1 порушив зобов`язання за договором, у зв`язку із чим станом на 09.09.2018 має заборгованість в розмірі 65 811,63 грн, яка складається з наступного: 34 721,20 грн – заборгованість за тілом кредиту; 4 500,57 грн – заборгованість за нарахованими відсотками, за користування кредитом; 22 979,78 грн – нарахована пеня; , а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 3 110,08 грн – штраф (процентна складова). 
Позивач вказує, що на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів Банку.
У зв`язку з чим, Банк просив суд постановити рішення, яким стягнути з  ОСОБА_1   заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.07.2012 у розмірі 65 811,63 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.07.2012 у розмірі 65 811,00 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 Рішення, зокрема мотивовано тим, що суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими оскільки відповідач не виконав належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати процентів за кредитним договором № б/н від 19.07.2012 року, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 65 811,63 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 27 липня 2023 року через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнятим при неповному дослідженні всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні усіх фактичних обставин справи, при відсутності належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи , не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2023  року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог банку відмовити.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем надані копії документів, які свідчать про звернення до правоохоронних органів, витяг з ЄРДР, ухвали слідчого судді та запит слідчого до позивача.
Зазначає, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
       Звертає увагу , що в документах наданих позивачем, зазначено рух коштів по кредитному рахунку, де зафіксовано факт переведення з кредитного рахунку одночасно грошових коштів в сумі 19 000 грн, при тому, що кредитний ліміт, як зазначає сам банк, складає 8 700 грн, що є сумнівною операцією.
       Вказує, що розгляд справи було проведено без його участі.
       Посилаючись на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 13.05.2015 у справі №6-71цс15, від 14.02.2018 у справі № 127/23496/15, від 20.06.2018 у справі № 691/699/16-ц вказав, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт , врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа коштами, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1  звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 19.07.2012, став клієнтом ПриватБанку і виявив бажання оформити на своє ім`я пенсійну карту.
У анкеті –заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Зазначена анкета-заява відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» не містить даних про отримання кредиту від банку у вигляді кредитної картки з відповідним кредитним лімітом.
До позовної заяви, крім анкети-заяви, підписаної позичальником, банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані позичальником.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, за договором № б/н від 19.07.2012, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 09.09.2018 становить 65 811,63 грн, яка складається з наступного: 34 721,20 грн – заборгованість за тілом кредиту; 4 500,57 грн – заборгованість за нарахованими відсотками, за користування кредитом; 22 979,78 грн – нарахована пеня; , а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 3 110,08 грн – штраф (процентна складова). 
Відповідно до довідки без дати, виданої АТ КБ «ПриватБанк», за договором №б/н йому надано наступні кредитні картки: за номером НОМЕР_1 , дата відкриття – 24.04.2014 року, термін дії до 03/18.
Із довідки б/н та без дати, виданої АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався, останній раз 06.04.2017 збільшено кредитний ліміт до 10 000,00 грн, 26.07.2018 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.
Відповідно до виписки за договором б/н станом на 07.07.2020 за період 24.04.2014 -01.03.2020 підтверджується факт користування відповідачем карткою : НОМЕР_1 .
Також матеріали справи містять копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується та копію Витягу з кримінального провадження № 12017250250001641 та інші докази, що свідчать про звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів із заявою про перерахунок коштів з його рахунку на невідомий йому рахунок.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.
Відповідно до частин першої, другої статті 207  ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно із частиною другої статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 19 липня 2012 року процентна ставка не визначена.
Колегія суддів також звертає увагу, що укладений між сторонами кредитний договір від 19 липня 2012 року у вигляді анкети-заяви, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, підтверджує, що відповідач став клієнтом ПриватБанку та отримав пенсійну карту.
Крім того, укладення договору між банком та його клієнтом на отримання пенсійної картки, не утворює між споживачем банківських послуг та банком кредитних відносин.
У анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання по сплаті коштів та не визначено розмір неустойки.
Окрім того, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач при заповненні анкети-заяви був ознайомлений та погодив використання саме тих Тарифів, на які посилається Банк в позовній заяві .
Анкета-заява не містить таких основоположних умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість установити укладення кредитного договору, конкретні його умови, зокрема, встановити, яка процента ставка мала б відповідати правовідносинам сторін. Розрахунок заборгованості таким доказом не є, оскільки такий складено безпосередньо позивачем, при цьому доказів на підтвердження визначених банком показників, матеріали справи не містять.
Факт видачі саме кредитної картки та встановлення кредитного ліміту згідно підписаної анкети-заяви від 19 липня 2012 року банком не підтверджений.
Суд не може брати до уваги, як доказ на підтвердження заявлених позовних вимог, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 та довідку щодо надання кредитних карток ОСОБА_1 , оскільки з матеріалів справи не вбачається, що умови про зміну кредитування та вказані картки якимось чином пов`язані та стосувалися саме анкети-заяви від 19 липня 2012 року, підписаної ОСОБА_1 ; Крім того, відсутні відомості, що відповідач особисто отримав зазначену кредитну карту НОМЕР_2 , що, в свою чергу, виключає прийняття в якості доказу виписки за договором №б/н від 19.07.2012 на ім`я ОСОБА_1 станом на 07 липня 2020 року.
Також апеляційний суд звертає увагу, що виписка, надана банком за період з 01.07.2012 по 09.01.2019 року по картці банку НОМЕР_2 не містить руху коштів , крім того, дата операції вказана 24.04.2014 року, а анкета заява підписана відповідачем 19 липня 2012 року.
Згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 86) вбачається, що між банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитну карту № НОМЕР_2 , дата відкриття 24.04.2014, термін дії 03/18, проте, не вказана дата укладення кредитного договору, а в позовній заяві банк посилається на кредитний договір, укладений з відповідачем згідно підписаної анкети-заяви від 19.07.2012 року.
Колегія суддів констатує, що із виписки за договором №б/н станом на 07.07.2020 вбачається, що вона не містить даних користувача, лише містить рух коштів по картці НОМЕР_2 , та з якої вбачається, що з 13.09.2017 власником даної картки ніяких дій не вчинялось, тобто з 13.09.2017 року вказаною карткою ніхто не користувався, лише банком вчинялись дії щодо списання відсотків, пені.
Також в обґрунтування позовних вимог, банк посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», який викладений на банківському сайті, як невід`ємну частину спірного договору.
Із матеріалів справи вбачається, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не містить підпису відповідача.
Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на які посилається в позовній заяві банк, в матеріалах справи відсутній, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами  19 липня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви. 
Крім того, в анкеті-заяві від 19 липня 2012 року відповідач виявив бажання про оформлення пенсійної карти, а не кредитної. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Крім того, банком не надано доказів на підтвердження отримання кредитної картки позичальником ОСОБА_1 , що є предметом розгляду даної справи, оскільки в анкеті-заяві від 19 липня 2012 відсутній номер кредитної картки, яку отримав відповідач.
Колегія суддів приходить до висновку, що із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність у анкеті-заяві зазначення про оформлення  відповідачем   саме кредитної картки та визначення розміру кредитного ліміту, а лише вказано про намір клієнта отримати пенсійну картку.
Подана Банком на підтвердження позовних вимог анкета-заява, не підтверджує, а навпаки спростовує обставини, викладені Банком у своєму позові, що 19 липня 2012 року відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна» зі встановленим на ній кредитним лімітом.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних та допустимих доказів оформлення та укладання між сторонами кредитного договору б/н від 19 липня 2012 року, з досягненням сторонами згоди в належній формі з усіх істотних умов, отримання кредитної картки, тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитний договір та отримати відповідно кредитні кошти. Докази, що відповідають вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надані.
Враховуючи вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що надані банком докази не підтверджують надання відповідачу кредиту, оскільки суперечать один одному.
Тому, відмовляючи у задоволенні заявленого банком позову, колегія суддів виходить з недоведеності заявлених банком вимог.
Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів, проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, встановив обставини, які є недоведеними, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга   ОСОБА_1   підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційна скарга   ОСОБА_1   підлягає задоволенню, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з АТ КБ «ПриватБанк»  на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»   до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»   на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 643 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                          О.В. Карпенко

Судді                                                                         В.Г. Бородійчук

                                                                               Л.І. Василенко

/ текст постанови суду виготовлений 28 вересня 2023 року/