ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 липня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/2118/23
Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/767/23

Суд у складі:
головуючого - судді Євстафіїва О.К.,
суддів:                      Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,
за участю секретаря Зеляк Ю.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка,

особа, яка подала апеляційну скаргу: Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2023 року, дата складання повного його тексту: 16.03.2023, місце ухвалення: 
м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 р. представник ОСОБА_1 - адвокат Сагаль С.В. звернувся з позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка (далі за текстом - Університет), в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 27.04.2019 по 28.12.2022. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.10.2021 у справі № 750/403/21, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.11.2022, зобов`язано Університет здійснити перерахунок надбавки до зарплати ОСОБА_1 за особливі умови роботи за період з 01.08.2014 по 31.10.2018 виходячи з її розміру 50% від посадового окладу з урахуванням фактично сплаченої їй цієї надбавки у розмірі 5% посадового окладу. Згадане рішення виконано відповідачем у повному обсязі 28.12.2022. Оскільки в день звільненні позивача - 26.04.2019 внаслідок недоплати вказаної надбавки з нею не було проведено повного розрахунку, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, то відповідач має виплатити позивачеві середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з доведеності позовних вимог.
В апеляційній скарзі Університет просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з ОСОБА_1 за період з 18.11.2022 по 28.12.2022. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- позивачем не доведено, що на день її звільнення з роботи відповідачем не проведено повний розрахунок. Копія вищезгаданого рішення суду від 18.11.2022 не є доказом, що підтверджує позовні вимоги, оскільки на підставі цього рішення наказ відповідача від 15.02.2019 в частині установлення позивачеві з 01.08.2014 по 31.10.2018 надбавки за особливі умови роботи в розмірі 5% посадового окладу вважається скасованим 18.11.2022 - з дня набрання вказаним рішенням законної сили і саме з цієї дати у відповідача виник обов`язок зробити перерахунок цієї надбавки позивачеві;
- Університетом рішення суду виконане 28.12.2022, тому затримка розрахунку з ОСОБА_1 мала місце з 18.11.2022 (дата набрання вищезгаданим рішенням суду законної сили) по 28.12.2022. 
У судовому засіданні представник Університету - начальник юридичного відділу Киян В.М. підтримав апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - адвокат Сагаль С.В. просив її відхилити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.
У справі встановлено таке.
З 05.02.2007 по 26.04.2019 позивач працювала у відповідача та на підставі наказу № 91/вк/ІІ від 11.04.2019 вона звільнена з роботи відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією її трудової книжки (арк. 10-11).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.10.2021 у справі № 750/403/21, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.11.2022, зобов`язано Університет здійснити перерахунок надбавки до зарплати позивача за особливі умови роботи у період з 01.08.2014 по 31.10.2018 виходячи з її розміру 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5% (копії цих рішення та постанови на арк. 13-18, 19-24).
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 31.01.2023 № 91HN15RPOOHFBO03, на рахунок ОСОБА_1 . Університетом перераховано зарплату: 26.12.2022 - в сумі 27372 грн 78 коп. та 28.12.2022 - 10478 грн 99 коп. (арк. 12).
Аналізуючи правові норми, що регулюють спірні правовідносини, і надані докази, суд доходить таких висновків.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
З вищезазначених судових рішень у справі № 750/403/21 вбачається, що спір між Університетом та ОСОБА_1 щодо перерахунку надбавки до її зарплати за особливі умови роботи у період з 01.08.2014 по 31.10.2018 вирішено на користь останньої.
Оскільки всі належні при звільненні позивачеві суми відповідач їй виплатив 28.12.2022, то затримка остаточного розрахунку відповідача з позивачем тривала по цю дату.
З наведеного випливає, що суд законно зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 27.04.2019 по 28.12.2022.
Доводи апеляційної скарги судом відкидаються як такі, що суперечать описаним вище встановленим у справі обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам. Зокрема після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме від виплати працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати ним належних працівникові при звільненні сум, а не за період, що розпочинається з дня ухвалення рішення про стягнення заборгованої заробітної плати, тобто в цьому конкретному випадку з 18.11.2022, як то помилково вважає відповідач (висновок Верховного Суду України, наведений у постанові від 18.01.2017 у справі № 6-2912цс16).
Вимоги ОСОБА_1 задоволено у визначений нею спосіб, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Такий спосіб захисту не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України).
Отож рішення суду І інстанції підлягає залишенню без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                          Судді: