Постанова
Іменем  України 
20 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 758/1736/19
провадження № 61-1185св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на  рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року в складі судді Гребенюка В. В., постанову Київського апеляційного суду від 02  грудня 2021 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 15  грудня  2021 року в складі колегії суддів: Мережко М. В., Верланова С. М., Савченка  С. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), у якому просила стягнути з відповідача надміру сплачені кошти в сумі 58 328,69 доларів США та визнати припиненими її зобов`язання за кредитним договором № 11120993000 від 22 лютого 2007 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 22 лютого 2007 року між нею та банком було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач надав їй кредит у формі поновлюваної кредитної лінії з лімітом 80 000,00 доларів США. 
На виконання умов цього договору вона отримала кредитні кошти в розмірі 56 000,00 доларів США та повернула їх разом із сплаченими процентами в  повному обсязі, що свідчить про виконання нею умов кредитного договору повністю. 
Крім того вказувала, що вона здійснила переплату за кредитним договором у розмірі 58 328,69 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 надміру сплачені кошти в розмірі 57 034,26 долари США. Визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 , що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 11120993000 від 22 лютого 2007 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та   ОСОБА_1 у зв`язку з їх повним виконанням. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року задоволено заяви представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі.
Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації понесених судових витрат на правову допомогу 80 412,41  грн. Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації понесених судових витрат на правову допомогу 90 000,00 грн.
Додаткова постанова мотивована тим, що заяви подані з дотриманням передбаченого законом строку, до заяв додані докази понесених витрат на  правничу допомогу та докази направлення копій заяв відповідачу, який заперечень проти розміру цих витрат не надіслав.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У січні 2022 року АТ «УкрСиббанк» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року, постанову Київського апеляційного суду від 02  грудня 2021 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року в  справі № 591/3284/15-ц, від 13 червня 2018 року в справі № 755/93844/15-ц, від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16, від 23 січня 2019 року в справі № 355/385/17, від 21 серпня 2019 року в справі № 577/4354/17, від 13  листопада 2019 року в справі № 750/9033/15-ц, від 23 січня 2020 року в  справі № 916/2128/18, від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15, від 17 березня 2020 року в справі № 522/4415/15-ц, від 10 червня 2020 року в справі № 607/16388/15-ц, від 02 листопада 2020 року в справі № від 02 грудня 2020 року в справі № 161/5267/20, від 17 грудня 2020 року в справі № 278/2177/15-ц, від 28 липня 2021 року в справі № 759/16565/17;судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.
На обґрунтовування вимог касаційної скарги зазначає, що суди неповно з`ясували обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, не перевірили загальний розмір фактично отриманих позивачем коштів. Достеменно не встановили факту відсутності будь-яких інших зобов`язань  ОСОБА_1 .Не надали оцінки мотивам та діям позивача, що  пов`язані з отриманням коштів та їх оплатою. Не врахували, що позов пред`явлено з пропуском позовної давності.  
Крім того апеляційний суд не звернув уваги на те, що заявлені до стягнення позивачем та третьої особою витрати на надання правничої допомоги належним чином не обґрунтовані, розмір цих витрат не відповідає критеріям необхідності та розумності, тому підлягав зменшенню до 1 000,00 грн.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Представник позивача ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу в електронній формі. Проте Верховний Суд, з огляду на положення частини сьомої статті 43, частини четвертої статті 183 ЦПК України, цей відзив не враховує та повертає його заявнику без розгляду, оскільки до такого не додано доказів надсилання його копій листом з описом вкладення усім учасникам справи.
20 травня 2022 року справа № 758/1736/19 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
22 лютого 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11120993000, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і не пізніше 22 лютого 2017 року повернути банку кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 80 000,00  доларів США, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.
22 лютого 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між АБ «УкрСиббанк» та позивачем, третіми особами укладено договір іпотеки, згідно з яким останні передали в іпотеку банку належну їм квартиру. 
22 лютого 2007 року АТ «УкрСиббанк» уклало з ОСОБА_2 договір поруки № 98042 та з ОСОБА_3 договір поруки № 97869.
16 серпня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 22  лютого 2007 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо суми ліміту поновлювальної кредитної лінії до 96 500,00 доларів США.
На виконання умов кредитного договору № 11120993000 від 22 лютого 2007  року ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 56 000,00 доларів США у межах поновлювальної кредитної лінії та у вигляді двох траншів на суму 21 000,00 доларів США та на суму 35 000,00 доларів США.
За період з 20 березня 2007 року по 19 лютого 2015 року 124 774,20 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями.
У лютому 2016 року АТ «УкрСиббанк» зверталося до суду з позовом, у якому просило стягнути з позичальника ОСОБА_1 та поручителів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11120993000.
Разом з тим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року в справі № 755/2284/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року та постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено з підстав недоведення банком наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
24 січня 2017 року позивач направила на адресу відповідача вимогу щодо повернення надміру сплачених коштів у розмірі 58 868,69 доларів США протягом 7 робочих днів з моменту отримання вимоги, яку відповідач отримав 02 лютого 2017 року. Відповіді на цей лист позивач не отримала.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року в  справі № 755/1990/19, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року та постановою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року, зокрема визнано припиненою іпотеку за укладеним сторонами договором іпотеки від 22 лютого 2007 року.
Цим рішенням встановлено, що зобов`язання, які виникли в ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 22 лютого 2007 року були виконані нею в  повному обсязі. Факт повернення ОСОБА_1 грошових коштів АТ  «УкрСиббанк» у розмірі 67 739,94 доларів США, що складається з 56 000,00 доларів США за основним боргом та 11 739,94 доларів США за нарахованими процентами, та відповідно повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11120993000 від 22 лютого 2007 року підтверджується, зокрема, наданими нею квитанціями за період з 20 березня 2007 року по 25 травня 2010 року.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов  та  вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у  якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці  обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки судовими рішеннями в інших справах, що набрали законної сили, встановлено, що позивач повністю виконала зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 22 лютого 2007 року і строк дії цього договору закінчився 22 лютого 2017 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про визнання кредитних зобов`язань припиненими.
Відповідно до статті 1212 ЦК України визначено випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Згідно з частиною першою статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
У статті 1214 ЦК України зазначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця  особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Суди встановили, що за період з 20 березня 2007 року по 19 лютого 2015 року позивач сплатила на користь відповідача 124 774,20 доларів США, про що свідчать відповідні квитанції. 
Водночас сума коштів, яка підлягала сплаті на виконання кредитних зобов`язань, складала 67 739,94 доларів США, у тому числі 56 000,00 доларів США за основним боргом та 11 739,94 доларів США за нарахованими процентами. Ці обставини встановлені судовим рішенням у справі № 755/1990/19, що набрало законної сили.
Таким чином, установивши, що 57 034,26 доларів США є надміру сплаченими позивачем коштами, які відповідач у добровільному порядку не повернув, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення коштів.
Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги щодо пропуску позовної давності колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки в спірних правовідносинах право позивача на пред`явлення позову виникло після спливу семи робочих днів з моменту отримання відповідачем її письмової вимоги щодо повернення надміру сплачених коштів, тобто в лютому 2017 року.Враховуючи, що позов у цій справі пред`явлено 02 лютого 2019 року, позовна давність не пропущена.
Посилання відповідача в касаційній скарзі на безпідставне стягнення судом апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу колегія суддів вважає необґрунтованими. Розподіл судових витрат на правничу допомогу здійснений судом апеляційної інстанції на підставі договорів про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих адвокатами послуг і  виконаних робіт та їх вартості, що відповідає положенням пункту 1 частини другої статті 137 та  частини восьмої статті 141 ЦПК України. До заяв про ухвалення додаткового рішення були додані докази надсилання копій заяв відповідачу, проте останній заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу до суду апеляційної інстанції не подавав, тоді як зменшити розмір таких витрат суд може лише за клопотанням іншої сторони.
Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в  передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріально і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, постанову та додаткову суду апеляційної інстанції без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» повернути заявнику без розгляду.
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року, постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 15  грудня  2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов