П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 489/1166/23	

Перша інстанція: суддя Костюченко Г.С.,
повний текст судового рішення
складено 12.06.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:
У березні 2023 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Миколаївській області (далі – відповідач, УПП), в якому просив скасувати постанову серії ЕАС №6650031 від 08.03.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП та закрити провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою оскільки він не був обізнаний про існування постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 17000,00 грн. та позбавленням права керування транспортними засобами.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.06.2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
З матеріалів справи вбачається, що під час несення служби 08.03.2023 року в м. Миколаїв, Інгульський район, по проспекту Богоявленському, біля будинку №340/5 поліцейським УПП ДПП сержантом поліції Стефогловим В.І. разом з напарником, згідно ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений транспортний засіб ЗАЗ Lanos з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Під час перевірки документів на підставі ст.32 вказаного Закону було встановлено, що водій ОСОБА_1 позбавлений права керування всіма видами механічних транспортних засобів відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2023 року у справі №489/1934/22.
Згідно оскаржуваної постанови серії ЕАС №6650031 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 08.03.2023 року о 14 год 56 хв. водій ОСОБА_1 керував т/з ЗАЗ Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування всіма видами механічних транспортних засобів, чим порушив пп.«а» п.2.1 ПДР України, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн..
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що працівниками поліції було встановлено факт керування позивачем транспортним засобом після позбавлення його права керування транспортними засобами, а тому працівники поліції мали достатньо підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до пп.«а» п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно абз.7-8 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Абзацом 2 ст.317-1 КУпАП визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Таким чином, особа вважається позбавленою права керування транспортними засобами на певний строк після набрання законної сили відповідного рішення суду про позбавлення цього права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2023 року у справі №489/1934/22, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
В постанові Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2023 року зазначено, що ОСОБА_1 повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином.
Статтею 286 КАС України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно ч.4 вказаної статті, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч.1 ст.272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтею 283-1, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Оскаржувана постанова, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП була складена 08.03.2023 року.
Таким чином, на момент (08.03.2023 року) зупинки поліцейським УПП ДПП сержантом поліції Стефогловим В.І. транспортного засобу ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , останній був позбавлений права на керування механічними транспортними засобами, оскільки постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2023 року у справі №489/1934/22, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, набрала законної сили з 19.02.2023 року.
Також було встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського апеляційного суду з апеляційною скаргою на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2023 року у справі №489/1934/22 і як вбачається з постанови Миколаївського апеляційного суду м. Миколаєва від 16.05.2023 року, апеляційна скарга залишена без задоволення, а постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2023 року, залишена без змін.
Однак, з постанови Миколаївського апеляційного суду м. Миколаєва від 13.04.2023 року у справі №489/1934/22 вбачається, що адвокат Пивко О.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою 29.03.2023 року, тобто вже після винесення оскаржуваної постанови серії ЕАС №6650031 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Згідно з ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На підтвердження правомірності винесеної спірної постанови, відповідачем до суду надано відеозапис, з якого можна встановити обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, при цьому жодних порушень при складанні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці його вчинення, з наданого відеозапису, не вбачається.
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що працівники поліції мали достатньо підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності передбаченої ч.4 ст.126 КУпАП.
Щодо посилання позивача на його необізнаність про існування постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2023 року у справі №489/1934/22 про притягнення його до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком), визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 11 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Колегія суддів зазначає, що позивач знав про існування відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, який повинен був бути вручений позивачу після складення та в якому повинна була міститься дата і час розгляду адміністративної справи по вчиненню вказаного правопорушення у відповідному суді.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач не був позбавлений обов`язку цікавитись на якому етапі розгляду перебуває справа відносно нього та результатами такого розгляду.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати учать на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Також, у справі Каракуця проти України, у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи вище викладене та практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що правопорушення вчинене позивачем з необережності, оскільки останній знаючи, що відносно нього складений протокол за ст.130 КУпАП, жодним чином не цікавився ходом розгляду своєї справи, хоча мав таку можливість, не врахував той факт, що справа може бути розглянута без його участі, якщо він сповіщений належним чином, та він може бути позбавлений права керування, хоча повинен був і міг передбачити настання таких наслідків.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС №6650031 від 08.03.2023 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є правомірною та обґрунтованою, а позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.272, ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,–

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2023 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія    Н.В. Вербицька