ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 серпня 2023 року           справа №200/2551/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Казначеєв Е.Г., Сіваченко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  представника позивача - Острицького Андрія Олеговича на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року у справі № 200/2551/22 (суддя в І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовної заяви ОСОБА_1 до Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина № НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні,-
                                                     УСТАНОВИВ:

11 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплати середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 22.05.2020 року по 26.01.2022 року. 
Ухвалою від 16 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду оригіналу платіжного документу про сплату судового збору в розмірі 992,40 грн., який потрібно сплатити за реквізитами розміщеними на офіційному веб-сайті Донецького окружного адміністративного суду та заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом та докази поважності причин його пропуску.
          Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року у справі № 200/2551/22 позовну заяву повернуто позивачу.                                                            Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, вважаючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржену ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.                                                                                                                        В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є необгрунтованим. Також зазначено, що позивач у спірних правовідносинах звільняється від сплати судового збору.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.                                                   
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.                              
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.          
Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву позивачу, дійшов наступних висновків. 
Оскільки виплата середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні не входить до складових забезпечення військовослужбовців, вказані позовні вимоги не підлягають звільненню від оплати судового збору. Через це суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не усунув виявлені недоліки позовної заяви у зазначеній частині.
Позивач ОСОБА_1 була достовірно обізнана про невиплату їй всіх належних сум при звільненні з моменту набрання законної сили рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/7311/21 від 05.08.2021 року за її позовом до Донецького прикордонного загону про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. 
Вказане судове рішення набрало законної сили 06.08.2021 року. В розумінні частини третьої статті 122 КАС України з вказаного моменту позивач достовірно дізналася про порушення свого права. Незважаючи на це, ані протягом одного місяця після звільнення, ані протягом одного місяця після набрання законної сили рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/7311/21, ОСОБА_1 з позовом про зобов`язання виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні не звернулася. Позовна заява у цій справі №200/2551/22 надійшла до Донецького окружного адміністративного суду лише 11.02.2022 року.
З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Щодо дотримання строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 КАС України).
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. 
Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 26 січня 2022 року (а.с. 7), а із зазначеним позовом звернувся 07 лютого 2022 року (а.с. 8), тобто в межах строку, визначеного для звернення до суду. 
Стосовно сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI «Про судовий збір» (Закон № 3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Закон 3551-XII).
У статті 22 Закону № 3551-XII передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Колегія суддів зазначає, що право на працю, на пенсію, право на своєчасне отримання заробітної плати, в конкретному випадку грошове забезпечення військовослужбовця, а також компенсація за несвоєчасний розрахунок при звільненні, у конкретному випадку стягнення суми середнього заробітку – відноситься до соціальних прав позивача. 
Слід зазначити, що спір у цій справі стосується соціальних прав позивача, отже відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням положень статей 22 Закону № 3551-XII позивач звільняється від сплати судового збору у зазначених правовідносинах. 
При викладених обставинах,  колегія суддів зазначає, що оскаржувана ухвала суду є такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню. 
Згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.                              
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи, тому судове рішення ухвалено з порушенням процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
          Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача - Острицького Андрія Олеговича на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року у справі № 200/2551/22– задовольнити.                                                                                                                Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року у справі № 200/2551/22 – скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.                                                                                                                              
Повне судове рішення – 08 серпня 2023 року.                                                             
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів                                                                                            А.А. Блохін

                                                                                                              Е.Г. Казначеєв

                                                                                                              І.В. Сіваченко