Справа № 462/4300/23                                                Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О. 
Провадження № 22-ц/811/1800/23                                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       08 вересня 2023 року                                                м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

в червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, у якому просила:
- визнати автомобіль «BMW 328», 2013 випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , набутим під час шлюбу;
- стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача грошову компенсацію частки вартості автомобіля в розмірі 233 700,00 грн; 
- стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя передано за територіальною підсудністю на розгляд Херсонського міського суду Херсонської області.
Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши в червні 2023 року через систему «Електроннний суд» апеляційну скаргу, яка підписана представником Ісмаіловим Русланом Грамуддіновичем, в якій просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року, направити справу до Залізничного районного суду м. Львова за встановленою підсудністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час вирішення питання про передачу справи з одного суду до іншого, не звернув уваги на те, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою, а її фактичне місце проживання/перебування у Залізничному районі м. Львова. Відповідач є іноземцем, який не має зареєстрованого місця проживання в Україні. Тобто, дана справа є справою з іноземним елементом. Враховуючи, що Херсонський міський суд Херсонської області, куди передано справу згідно оскаржуваної ухвали, не функціонує належним чином, тобто не має можливості здійснювати функції правосуддя, доцільним буде, щоб вказаний спір розглядав саме Залізничний районний суд м. Львова.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну слід залишити без задоволення, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи убачається, що предметом позову є поділ майна подружжя (до складу якого не входить нерухоме майно), а відповідачем у справі є громадянин Йорданського Хашимітського Королівства.
Аналіз змісту позовної заяви свідчить про те, що позивачка визнає ту обставину, що до початку воєнної агресії рф проти України, позивач проживала та мала реєстрацію місця проживання у м. Херсоні, за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не мав постійного місця проживання в Україні та не придбавав тут нерухомого майна. Окрім цього, відповідач тривалий час проживає за межами України, але де саме і в якій країні, позивачу не відомо. Між сторонами відсутня угода, згідно якої вони б передбачили підсудність справ про поділу майна подружжя судам України або іноземним судам.
Згідно із положеннями частини першої – третьої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.
Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга статті 496 ЦПК України).
Згідно із статтею 2 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі – Закон № 2709-IV) цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.
Частиною першою статті 4-1 Закону № 2709-IV передбачено, що учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами.
Відповідно до положень частини першої статті 75 Закону № 2709-IV підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.
Підстави визначення підсудності справ судам України наведені в статті 76 Закону № 2709-IV, зокрема згідно пункту 2 частини першої цієї статті Закону суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи – відповідача.
Статтею 77 Закону № 2709-IV врегульовано питання виключної підсудності судам України у справах з іноземним елементом.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що дана справа є справою з іноземним елементом, з огляду на те, предметом поділу є рухоме майно, яке знаходиться в Україні, та власником якого є відповідач, котрий є іноземцем, враховуючи положення законодавства про міжнародну підсудність, а також відсутність укладеної між сторонами угоди про вибір суду, така є підсудною судам України.
Спірним у справі, що переглядається є питання щодо належного суду по її розгляду, з огляду на приписи ЦПК України про територіальну підсудність, оскільки саме це питання положеннями Закону № 2709-IV не регулюється.
Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Частиною дев`ятою статті 28 передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи), а частиною десятої цієї статті Кодексу - позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.
Згідно із Законом України 18 січня 2018 року № 2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» статтю 28 ЦПК України після частини шістнадцятої доповнити новою частиною такого змісту: «17. Позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача».
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Частиною першою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження, зокрема, судів.
У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України на всій території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з доповненнями, введено воєнний стан в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і зараз.
Частиною першою статті 12 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі неможливості здійснення правосуддя судами, розташованими на тимчасово окупованих територіях, територіальна підсудність судових справ, що розглядаються у таких судах, визначається в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Справи, що перебувають у провадженні судів, розташованих на тимчасово окупованих територіях, розгляд яких не закінчено ухваленням судового рішення, передаються іншим судам відповідно до встановленої законом підсудності, з урахуванням положень частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», протягом двадцяти робочих днів з дня встановлення такої підсудності або в інший розумний строк.
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» (зі змінами) відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ураховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, серед іншого, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського міського суду Херсонської області на Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а згодом на Малиновський районний суд м.Одеси.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 30 травня 2023 року № 566/0/15-23 «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», серед іншого, ухвалено відновити з 01 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52) та від 10 січня 2023 року № 2.
Оскільки відповідач не має в Україні місця проживання чи перебування, проте місцезнаходженням його майна (спірного транспортного засобу) та останнім відомим його місцем проживання та перебування в Україні було м. Херсон, а діяльність Херсонського міського суду Херсонської області, який поширює свою юрисдикцію на м. Херсон відновлена з 01 червня 2023 року, а з вказаним позовом позивачка звернулася 06 червня 2023 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про непідсудність цієї справи Залізничному районному суду м. Львова та її передачу на розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області.
З огляду на предмет позову, а саме на те, що такий стосується поділу майна подружжя, а не спрямований на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією російської федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, приписи частини сімнадцятої статті 28 ЦПК України в даному випадку є незастосовними.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, від 21 жовтня 2010 року, § 47).
Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини, які є підставою для передачі справи з одного суду до іншого, дійшов законного та обґрунтованого висновку про направлення справи за належною територіальною підсудністю.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержання норм процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме те, що оскаржуване рішення залишено без змін, підстави для здійснення розподілу судових витрат, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                        С.М. Копняк

Судді:                                                                С.М. Бойко

А.В. Ніткевич