ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2023 р. 	Справа № 520/9615/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2023, (головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В.)  по справі № 520/9615/23
за позовом       ОСОБА_1  
до     Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,     Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивачка) звернулась до   суду з позовом , в якому просила:
- визнати протиправним рішення відділу перерахунків пенсій №3 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  № 963340853863 від 09.03.2023 року про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з заявою від 06.03.2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області ( далі відповідач 2), Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (діла відповідач 1) здійснити позивачці, як судді у відставці, перерахунок та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 02.02.2023 року № 49, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.03.2023 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 Конституційний Суд України встановив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди має здійснюватись перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсій №3 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №9 963340853863 від 09.03.2023 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з заявою від 06.03.2023 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 02.02.2023 року № 49, з урахуванням фактично виплачених сум, з 01.03.2023 року.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Головне управління Пенсійного фонду у Харківській області не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального права, просить  його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги , посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 18.02.2019 у справі №2-р/2020, вказує, що з 19.02.2019 (наступного дня з дати ухвалення вказаного рішення) порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів регулюється ст. 142 Закону №1402-VIII від 02.06.2016, відповідно до якої, зокрема, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного довічного грошового утримання. Оскільки з 19.02.2020 розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді не змінювався, тому відсутні підстави для перерахунку. Крім того, ГУ ПФУ  у Харківській області тільки прийнято документи від позивачки, а рішення про відмову приймалось ГУ ПФУ у Одеській області, тому всі вимоги позивачки, звернені до апелянта є необґрунтованими.
Позивачка правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС  України, суд апеляційної інстанції розглядає  справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами,  на підставі наявних у ній доказів, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції,  ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині задоволених позовних вимог, апеляційним судом саме в цій частині воно є предметом апеляційного перегляду.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 13.09.1991 по 27.06.2017 обіймала посаду судді Комінтернівського районного суду м. Харкова.
Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 27.06.2017 року № 1887/0/15-17   ОСОБА_1 звільнено з посади судді Комінтернівського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку та 17.07.2017 в зв`язку з цим відраховано зі штату суду , згідно наказу голови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.07.2017 року №02-07/85 .
ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів".
Рішенням Харківського окружного адміністративного від 18 вересня 2020 року по  справі №520/10639/2020 визнано протиправним рішення відділу з питань перерахунків пенсій №26 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №107 від 21.07.2020 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано ГУ ПФУ  в Харківській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області від 03.03.2020 № 04-52/291, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.
02.02.2023 року Територіальне Управління ДСА України у Харківській області видало ОСОБА_1 довідку № 49 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій було додатково враховано регіональний коефіцієнт 1,25.
06.03.2023 року позивачка подала до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області заяву про перерахунок пенсії, до якої додала нову довідку про розмір суддівської винагороди та інші документи для перерахунку довічного грошового утримання.
Рішенням Головного управління ПФУ в Одеській області від 09.03.2023 року № 963340853863 позивачці відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Підставою відмови зазначено те, що після 18.02.2020 року збільшення розміру складових суддівської винагороди не відбувалось.
Позивачка, не погодившись з вказаною відмовою, звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, з урахуванням регіонального коефіцієнту, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці,  а тому рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 09.03.2023 № 963340853863 про відмову у здійсненні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 є протиправним, з урахуванням чого ГУ ПФУ в Харківській області зобов`язано провести перерахунок довічного грошового утримання, як судді у відставці, з 01.03.2023 року на підставі довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 49 від 02.02.2023 року та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).
Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до частини 1 статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина 2 статті 142 Закону №1402-VIII).
Положеннями частини 3 статті 142 Закону № 1402-VI передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІII визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності Законом № 1402-VIII пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», якими передбачалося, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України № 2453-VI.
Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;  (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).
Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
У інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності Законом № 1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) констатовано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.
Так, у вказаному рішенні (пункти 15-17) вказано, що згідно з положеннями пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Отже, судді, які вже перебувають у відставці з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнав неконституційним.
Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи та не заперечується сторонами, позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у розмірі визначеному Законом № 2453-VI, яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання, ніж та, що встановлена Законом №1402-VIII.
Конституційний Суд України у вказаному вище рішенні від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2020 від 18.02.2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Таким чином, з 19.02.2020 - наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.
Приписами частини четвертої та п`ятої статті 142 Закону №1402-VI  передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, з урахуванням регіонального коефіцієнту, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, а тому вимога позивачки про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.03.2023 № 963340853863 про відмову у здійсненні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок довічного грошового утримання, як судді у відставці, з 01.03.2023 року на підставі довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 49 від 02.02.2023 та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.
Щодо доводів апелянта про неправомірність зобов`язання ГУ ПФУ у Харківській області вчинити дії з перерахунку довічного грошового утримання позивачки, оскільки рішення про відмову приймалось ГУ ПФУ  в Одеській області, колегія суддів вказує, що, оскільки позивачка перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Харківській області, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про зобов`язання саме цей орган провести перерахунок довічного грошового утримання, як судді у відставці.  
Ухвалюючи  судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
За приписами ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі № 520/9615/23 - в частині задоволення позову залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова