УХВАЛА

09 серпня 2023 року 
м. Київ

справа №400/9991/21
адміністративне провадження № К/990/25672/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С. М.,
суддів:                     Берназюка Я.О., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023 у справі № 400/9991/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про визнання протиправними та скасування припису і постанови по справі про адміністративне правопорушення,
УСТАНОВИВ:
У 2021 році ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду   з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради (далі - відповідач), в якому просила   визнати неправомірними та скасувати:
- постанову від 13.10.2021 №99 по справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради ради Туовою О.Ю. про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6  800,00 гривень;
- припис № 106 про усунення порушень вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 30.09.2021.     
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 позов задоволено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023 апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.
21.07.2023 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивачки, у якій скаржниця просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023 та залишити в силі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.02.2023.
Щодо оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023 в частині постанови про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6  800,00 гривень необхідно зазначити таке.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах (частина перша статті 19 КАС України).
Разом із цим, за приписами пункту 3 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд установив, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.
Предметом оскарження у цій справі є постанова від 13.10.2021 №99 по справі про адміністративне правопорушення, винесена начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради ради Туовою О.Ю. про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 188-42 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6  800,00 гривень, що за правилами статті 286 КАС України є категорією справ про притягнення до адміністративної відповідальності.
Частина третя статті 272 КАС України встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Відповідно до частини першої статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.
Отже, судові рішення, ухвалені за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності касаційному оскарженню не підлягають.
З огляду на те, що предметом спору у вказаній справі є, зокрема, рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, у відкритті касаційного оскарження щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій в частині, що стосується оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 13.10.2021 №99 передбаченого частиною другою статті 188-42 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6  800,00  гривень, необхідно відмовити з наведених вище мотивів.
Щодо оскарження рішення суду апеляційної інстанції стосовно решти позовних вимог Суд зазначає наступне.
У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У касаційній скарзі скаржниця не наводить обставин, передбачених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Отже касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи, що оскаржуване судове рішення прийнято у справі розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки відсутні, у відкритті касаційного провадження, стосовно решти позовних вимог, у цій справі необхідно відмовити.
Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, якими рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії").
Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023 у справі № 400/9991/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про визнання протиправними та скасування припису і постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Надіслати скаржниці копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач:                                                                                 С.М. Чиркін

Судді:                                                                                           Я.О. Берназюк

                                                                                                    О.П. Стародуб