ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року	                        Львів	Справа № 300/5211/22 пров. № А/857/6079/23 	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.
за участю секретаря судових засідань –                     Хомича О.Р.,  
розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року (головуючий суддя: Чуприна О.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, –
встановив:
постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року у справі № 300/5211/22 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 07.12.2022 за № 259-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору з питань застрахованих осіб та дитячої праці відділу з питань трудових відносин та зайнятості Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 08.12.2022. Стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області (ЄДРПОУ - 39784625) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.12.2022 по 27.06.2023 в сумі 97513 грн 92 коп (дев`яносто сім тисяч п`ятсот тринадцять гривень дев`яносто дві копійки) без урахування обов`язкових податків та зборів. Допущено до негайного виконання постанову суду апеляційної інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору з питань застрахованих осіб та дитячої праці відділу з питань трудових відносин та зайнятості Управління Держпраці в Івано-Франківській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць. У задоволенні решти позову відмовлено.
Позивачкою, 29.06.2023 подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7830 грн.
Відповідач, 04.07.2023 подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якому просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки заявлена сума витрат на правничу допомогу є завищеною. При прийнятті додаткового рішення врахувати доводи викладені відповідачем в клопотанні про зменшення судових витрат на правничу допомогу.
Позивачкою, 07.07.2023 подано доповнення до заяви про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просила, окрім витрат на правничу допомогу, також стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн сплачений за подання адміністративного позову.
Представник третьої особи Карпаш Г.В. у судовому засіданні просила у задоволенні заяви відмовити.
У відповідності до ч. 3 ст. 252 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає розгляду заяви про винесення додаткового рішення.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представника третьої особи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави для ухвалення додаткового судового рішення викладені в заяві, вважає, що така підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу понесені у суді першої та апеляційної інстанції, подано наступні документи: 
- договір про надання правничої допомоги від 08.12.2022 укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Булавинець М.М.;
- акт про надання правничої допомоги розрахунок (детальний опис робіт (надання послуг) від 27.03.2023;
- квитанція до платіжної інструкції на суму 5000 грн та квитанція до платіжної інструкції на суму 2830 грн.
Згідно акта про надання правничої допомоги розрахунок (детальний опис робіт (надання послуг) від 27.03.2023 на виконання договіру про надання правничої допомоги від 13.12.2022 адвокатом надано наступні послуги:
- проведення консультацій з клієнтом з метою з`ясування обставин справи (1,5 год, сума 1500 грн);
- складення позовної заяви (2 год, сума 2000 грн);
- юридичний аналіз відзиву на позовну заяву (1,5 год, сума 1500 грн).
Загальна сума 5000 грн.
Згідно акта про надання правничої допомоги розрахунок (детальний опис робіт (надання послуг) від 28.06.2023 на виконання договору про надання правничої допомоги від 13.12.2022 адвокатом надано наступні послуги:
- підготовка та подання апеляційної скарги (1 год, сума 1500 грн);
- участь в судових засіданнях у Восьмому апеляційному адміністративному суді (40 хв, сума 1330 грн).
Загальна сума 2830 грн.
Проаналізувавши надані послуги позивачці адвокатом Булавинцем М.М., на предмет їх обсягу, складності, якості, співмірності, тривалості витраченого адвокатом часу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вартість послуг, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції є завищеними.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивачка просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.
Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 2500 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Щодо стягнення судового збору в сумі 992,40 грн, то суд апеляційної інстанції вважає, що така не підлягає стягненню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що позивачкою сплачено цю суму при поданні адміністративного позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заяву ОСОБА_1 про розподіл витрат на правничу допомогу необхідно задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 143, 243, 252, 313, 315, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд-
постановив:
заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 300/5212/22 - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області (ЄДРПОУ - 39784625) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500 грн (дві тисячі п`ятсот гривень). 
У задоволенні решти заяви відмовити. 
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 14.07.2023.