СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року                                                     м. Харків                        Справа № 922/2017/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя  Радіонова О.О.
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  Фізичної особи - підприємця Марченко Анатолія Петровича 
на рішення господарського суду Харківської області від 14.02.2023 року у  справі №            922/2017/22 (повний текст складено 15.02.2023 року), 
за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" м. Дніпро
до - Фізичної особи - підприємця Марченко Анатолія Петровича Харківська обл.,                 м. Харків
про - стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2022р. Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" (далі-Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Марченко Анатолія Петровича (далі-Відповідач), про стягнення з останнього на користь Позивача грошових коштів у сумі 207 609, 12 грн.
Рішенням господарського суду Харківської області від 14.02.2023 року у справі №922/2017/22 вищезазначені позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Судовий збір у розмірі 3114,14 грн., віднесено на Відповідача.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, Відповідач  зазначає, що судом першої інстанції не було в повному обсязі досліджено всі обставини справи, а саме належності Відповідача у даній справі, оскільки він фактично не отримував грошові кошти, що були сплачені  Позивачем за останні два місяці майбутнього користування приміщенням на користь третіх осіб, суд дійшов хибного висновку про те, що сума у розмірі 207           609,12грн. є завдатком та сплачена Позивачем з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань,  судом не дослідив належності доказів неможливості користування приміщенням з березня 2022 року, а надані до апеляційної скарги акти приймання – передачі виконаних робіт за договором, що підписані представником Позивача такі твердження спростовують, суд не дослідив відсутності підстав до повернення спірної суми Позивачу в Договорі та неправомірно  поклав надмірний тягар на Відповідача. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/2017/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи у строк до 10.07.2023р. (включно). Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивач надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду законним та обґрунтованим. Зокрема, вважав, що до Відповідача перейшли всі права та обов`язки попередніх орендодавців, а тому грошові кошти за останні два місяці оренди, у зв`язку з розірванням договору оренди, безпідставно утримуються Відповідачем. Також, Позивач вважав, що акти приймання – передачі виконаних робіт за договором є неналежними доказами, оскільки вони складені та передані Відповідачу ще на початку 2022 року та зазначені в них відомості є недостовірними та такими, що протирічать наявним доказам у справі.
Крім того, Позивачем у відзиві зазначено про орієнтовний розрахунок послуг адвоката, які він очікує понести у суді апеляційної інстанції та клопотання про допуск до участі у розгляді справи адвоката Позивача Вітович О.Я., але  дана справа є малозначною та розглядається без виклику представників сторін, про що сторони повідомлялись ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.06.2023р.
Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
З урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, Указом від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, Указом від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, Указом від 12.08.2022 №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, Указом від 06.02.2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 07.02.2023 року №2915-IX), дана постанова винесена в межах розумних строків.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,  а рішення господарського суду підлягає залишенню без змін,  виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не заперечуються наступні обставини:
– укладення 10.03.2021р. між Позивачем та ОСОБА_1 (Орендодавець-1), Фізичною особою-підприємцем Шулік Зоєю Анатолієвною (Орендодавець-2); Фізичною особою-підприємцем Добробабою Ганною Анатоліївною (Орендодавець-3) Договору оренди нерухомого майна №б/н (далі – Договір), за яким Позивач, орендував об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
– набуття 06.12.21 р. Відповідачем  у приватну власність 49/300 нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу від 06.12.21 р., що укладений з ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за номером 1494;
– укладення 31.12.21 р. Додаткової угоди до Договору оренди нерухомого майна б/н від 10.03.2021 р. між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Відповідачем, Позивачем (далі-Угода), за змістом якої Відповідач визначений єдиним орендодавцем за Договором, а пунктом  11  сторони встановили, що  кошти у розмірі 42 271, 84 грн. (без ПДВ), у розмірі 84 543,60 гривні 60 копійок (без ПДВ) та у розмірі 84 543,60 гривні  (без ПДВ), сплачені Орендарем на користь, відповідно, ОСОБА_1 , ФОП Шуліки З.А. та ФОП Добробаби Г.А. у якості орендної плати за майно за останні два місяці оренди відповідно до п. 3.3 Договору, зараховуються у якості сплати на користь Відповідача орендної плати за майно за останні два місяці оренди відповідно до п. 3.3 Договору;
- пошкодження внаслідок обстрілу з боку російської федерації на початку березня 2022 року об`єкту оренди (пошкодження даху, вибиття вікон та дверей, інші критичні пошкодження), що унеможливило подальше його використання за призначенням- у якості приміщень для розміщення магазину продовольчих товарів, про що 08.03.2022 року працівниками Позивача було складено відповідний акт обстеження;
– обставини  призупинення  роботи магазину в орендованому у Відповідача об`єкті нерухомого майна розташованого за адресою: м. Харків, проспект Московський, будинок 300-б про що Відповідача було повідомлено листом Вих. №М-2022-0930 від 16.03.2022 р. через військові дії;
– направлення Позивачем на адресу Відповідача листа №М-2022-3240 від 07.09.2022 р. про розірвання Договору оренди з 07.10.2022 р. через неможливість використання об`єкту оренди та повернення грошових коштів, сплачених  в якості орендної плати за два останніх місяця оренди у розмірі 207   609,12грн. (за вирахунком одного відпрацьованого дня у березня 2022р.);
- повернення Позивачем Відповідачу 19.09.2022 року орендованого майна у пошкодженому, внаслідок ракетного удару стані -за актом приймання-передачі до Договору.
В обґрунтування позовних вимог про стягнення грошових коштів на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, Позивач зазначав про одностороннє розірвання вказаного Договору з боку орендаря, у відповідності до п. 9.4. договору, з 07.10.2022 року та наявність у нього правової підстави вимагати повернення сплачених грошових коштів .
Відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведення Позивачем належними та допустимими доказами обставин розірвання Договору оренди з 07.10.2022 року, у зв`язку з чим вважав, що  зобов`язання за цим Договорам припинилися, отже сума, що надана Позивачем у якості забезпечення виконання таких зобов`язань підлягає поверненню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.
За умовами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання),  кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Відповідно до ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.
Матеріалами справи підтверджується, що 10.03.2011р. між Позивачем та та ОСОБА_1 , Фізичною особою-підприємцем Шулік Зоєю Анатолієвною; Фізичною особою-підприємцем Добробабою Ганною Анатоліївною укладено Договір оренди нерухомого майна №б/н (далі – Договір), за яким ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», орендував об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Харків, проспект Московський, будинок 300-б. Строк дії Договору сторонами встановлено два роки одинадцять місяців з моменту підписання акту приймання-передачи.
Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір якої встановлюється договором оренди (ч. 1). Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5).
Так, пунктом 3.3. Договору сторони передбачили, що орендна плата за останні два місяці оренди сплачується авансом протягом 10(десяти) календарних днів з дня укладення цього договору та індексації не підлягає.
На виконання умов Договору, Позивач сплатив на рахунок Фізичної особи підприємця Добробаби Г.А. 42271,80грн. за платіжним дорученням №383356 та 42271,80грн. за платіжним дорученням №383357, ОСОБА_1 42271,80грн. за платіжним дорученням №383359, по 17014,41грн. за платіжними дорученнями №383361, №383362 та Фізичній особі-підприємцю Шулік З.А. 42 271,80грн. Також Позивач у якості податкового агента сплатив 8 243, 02 грн податку із доходів фізичних осіб та військового збору за ОСОБА_1 , як фізичну особу, отже сплачена сума на адресу зазначеного колишнього орендодавця дорівнює 42 271, 84 грн. Зазначені обставини не заперечуються сторонами.
На підставі укладеного з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 06.12.21 р., що зареєстрований в реєстрі за номером 1494., Позивач набув право власності на 49/300 нежитлової будівлі - об`єкту оренди, отже в силу ст.770 ЦК України, він став правонаступником попереднього власника в частині прав та обов`язків за Договором оренди.
Крім того, між Позивачем, Відповідачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 31.12.21 р. було укладено додаткову угоду до Договору оренди, за змістом якої Відповідач ставав орендодавцем всього об`єкту оренди за Договором, починаючи з 01.01.2022 року.
Окремо сторонами в п.11 Угоди визначено, що сплачені на користь попередніх орендодавців кошти в загальному розмірі 211 359, 04 грн у якості орендної плати за майно за останні два місяці оренди відповідно до п. 3.3 Договору, зараховуються у якості сплати на користь Відповідача, який не вимагатиме повторної сплати їх ввід Позивача, зокрема тих, що сплачені до державного бюджету у якості податкового агента за ОСОБА_3 .
Отже, внаслідок наведених правочинів Відповідач не тільки набув прав та обов`язків орендодавця за Договором, починаючи з 01.01.2022 року, а й прийняв на себе права та обов`язки щодо частково виконаного Позивачем за Договором зобов`язання щодо попереднього внесення в порядку п.3.3.Договору орендної плати за користування майном за Договором за останні два місяці оренди в загальному розмірі 211 359, 04 грн.
Доводи Відповідача про відсутність підстав вважати його належним відповідачем щодо спірної суми, оскільки він її безпосередньо не отримував, спростовуються змістом п.11 вищенаведеної Додаткової Угоди.
Через військову агресію російської федерації 24.02.22 р. в Україні було введено воєнний стан та в наслідок обстрілу на початку березня об`єкт оренди було зруйновано, Позивач з 02.03.22 р. призупинив роботу магазину в орендованому у Відповідача об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Харків, проспект Московський, будинок 300-б.
За змістом наданого Позивачем акту від 08.03.22 р., що складений його працівниками, відповідний об`єкт зазнав пошкодження у вигляді пошкодження даху будівлі (утворився отвір 2-2.5 м.), дверей та вікон.
В матеріалах справи наявні докази відправлення 30.03.2022 року Позивачем  листа за №М-2022-0930 від 16.03.2022 р. Відповідачу щодо повідомлення про зупинення роботи магазину через військову агресію та загрозу життя та безпеки персоналу з 02.03.2022 року.
Також Позивачем наданий Сертифікат №1200-22-0414 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від Дніпропетровської торгово-промислової палати, яким було засвідчено форс-мажорні обставини щодо обов`язку (зобов`язання): використовувати нежитлові приміщення загальною площею 738,4 кв.м. за адресою: Харківська область, м. Харків, пр. Московський, буд. 300 б, з метою ведення торгівельної діяльності продовольчими та непродовольчими товарами, тощо, виконувати інші зобов`язання, у термін з 02.03.2022 р. за договором оренди нерухомого майна №б/н від 10.03.2021 р.
Позивач направив Відповідачу лист №М-2022-3240 від 07.09.2022 р., яким повідомив Відповідача про розірвання договору оренди з 07.10.2022 р. через неможливість використання об`єкту оренди внаслідок його пошкодження через обстріл, а також просив повернути частину сплаченої, але не використаної орендної плати за останні два місяці оренди, що складає спірну суму. Також у вказаному листі Відповідача було повідомлено про те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 762 ЦК України орендар звільняється від сплати орендної плати за весь час, протягом якого майно не могло бути ним використане, просив Відповідача повернути йому грошові кошти, які було ними отримано в якості оренди за останні два місяці.
В матеріалах справи наявний підписаний між сторонами 19.09.22 р. акт приймання-передачі об`єкту оренди до Договору оренди нерухомого майна від 10.03.2022р., за змістом якого майно повернуто Відповідачу (далі-акт про повернення майна), в п.3 якого засвідчено пошкодження стану об`єкта внаслідок влучання снарядів (обвал плит перекриття торгового залу на торговельне обладнання, демонтувати яке на час передання неможливо через ризик обвалення).
Отже, матеріалами справи підтверджується, а сторонами не спростовано, що внаслідок пошкодження об`єкту оренди через військову агресію російської федерації та
влучання снаряду, починаючи з 02.03.2022 року Позивач був позбавлений можливості використовувати об`єкт оренди з визначеною умовами Договору метою, внаслідок чого Договір було достроково припинено шляхом повернення об`єкту оренди за відповідним актом. За відповідну обставину жодна зі сторін не відповідає.
Будь-яких доказів інших підстав повернення майна орендодавцю матеріали справи не містять.
Змістом п. 9.4. Договору передбачена можливість розірвання Договору внаслідок направлення орендарем повідомлення орендодавцю не пізніше, ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати розірвання цього договору, в цьому випадку договір вважається розірваним з дати, вказаної в повідомленні.
За змістом ч.ч.1,3 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом з тим, , оскільки положеннями ст.795 ЦК України визначено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
За таких обставин дія Договору припинилася в силу наведеної норми закону, починаючи з 19.09.2022 року, отже із зазначеної дати зобов`язання сторін щодо надання в користування майна та сплата за це орендної плати - також припинилися.
Відповідач не брав участі при розгляді справи  в суді першої інстанції через те, що в березні 2022 року був вимушений покинути місце проживання через бойові дії в м. Харкові та тимчасово змінив місце перебування, означені обставини визнані судовою колегією поважними для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.
За тих же підстав Відповідач не мав можливості надати відзив на позовну заяву в порядку ст.165 ГПК України, проте заперечити обставини, що покладені Позивачем в обґрунтування позову, Відповідач мав можливість в апеляційній скарзі.
Відповідач зазначив про недоведеність належними доказами неможливість користування Позивачем майном за Договором через його пошкодження, починаючи з 02.03.2023 року, проте сам факт такого пошкодження зафіксований Відповідачем в акті про повернення майна від 19.09.22 р., але іншого періоду такого пошкодження Відповідачем не наведено.
Надані Відповідачем у якості доказів належного виконання сторонами Договору
щодо надання та споживання послуг з оренди за Договором актів виконаних робіт за березень – серпень 2022року судова колегія не бере до уваги за наступних підстав.
Надаючи вищенаведені акти, зокрема, за період березня-серпня 2022 року (від 31.03.2022, 30.04.2022, 31.05,2022, 30.06.2022, 31.07.2022, 31.08.2022), Відповідач зазначив, що ці акти дав йому Позивач, проте не навів обставини, які ці докази мають підтверджувати, зокрема, обставин безперешкодного користування Позивачем об`єктом оренди в спірний період, не спростував та не заперечив обставин неможливості такого користування, що заявлені Позивачем у позовній заяві. Також Відповідачем не наведено обставин підписання зі свого боку зазначених актів у наведені дати, з урахуванням того, що у відповідний період він за місцезнаходженням майна у місці Харкові не знаходився.
Проте, Позивач, заперечуючи проти зазначених доказів, заявив, що акти виконаних робіт за всеь період 2022 року помилково складені, підписані та надані його працівником Відповідачу ще на початку 2022 року, оскільки Позивач мав намір орендувати майно протягом всього періоду дії Договору, чому зашкодили військові дії, отже просив ці акти не брати до уваги.
За змістом ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судова колегія вважає доведеною наявність обставини неможливості користування Позивачем спірним майном, починаючи з березня 2022 року, оскільки надані ним докази – акт обстеження від 08.03.2022 року, докази відправлення 30.03.2022 року листа від 16.03.2022 року на адресу Відповідача, сертифікат торгової палати та акт повернення майна є більш вірогідними , ніж надані Відповідачем акти, які просто стверджують про надання послуг з оренди, проте посилання на фактичні обставини не містять.
Крім того, в матеріалах справи наявне листування між сторонами в період липня - вересня 2022 року, за змістом якого сторонами обговорюються питання проведення капітального ремонту майна за рахунок майбутніх орендних платежів, а також повернення майна орендодавцю, що також не підтверджує обставину належного користування орендованим майном за Договором в спірний період.
Доводи апеляційної скарги, що відповідний ремонт обговорюся не у зв`язку з пошкодженням, а через перепланування - спростовуються змістом, зокрема, листів Позивача, де відповідна причина докладно відображена, а також змістом акту про повернення майна Відповідачу.
Щодо доводів про неправомірну кваліфікацію судом правової природи спірної суми та стягнення її у якості завдатку, судова колегія зазначає наступне.
Згідно приписів ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Розмежування визначення завдатку та авансу визначено в постанові Першої судової палати КЦС ВС від 01.10.2020 року у справі 361/8331/18, за змістом якого ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.
Умови Договору не містять посилання на підстави встановленого в п.3.3 Договору
порядку внесення орендної плати за останні два місяця користування об`єктом оренди (протягом 10 днів з моменту укладення Договору), отже визначити іншу мету обрання такої сплати, ніж попередня оплата за обраний сторонами період, тобто аванс – не уявляється можливим.
Отже кваліфікація судом першої інстанції внесення Позивачем спірної суми у якості завдатку-є помилковою, проте це не впливає на правильність висновку суду першої інстанції щодо обов`язку Відповідача повернути її Позивачу за наступних підстав.
Вимогами п. 3.1 Договору передбачений обов`язок Позивача, як орендаря, щомісячно вносити орендну плату за користування об`єктом оренди, що зумовлює обов`язок Відповідача (починаючи з 01.01.2022 року) забезпечувати можливість такого користування.
За умовами п.п.3.2, 3.3, 9.1 Договору останні два місяця платного користування об`єктом оренди за Договором (у разі відсутності дострокового припинення його дії та вчасного повернення об`єкта оренди) припадали б на кінець 2023-початок 2024 року (2 роки 11 місяців з моменту передання майна в оренду-10.03.2021року), а у даному випадку - дострокового його розірвання та повернення об`єкту оренди 19.09.22 – цей період охоплював серпень-вересень 2022 року.
Оскільки зазначений Договір достроково розірвано внаслідок обставини неможливості використання майна внаслідок його пошкодження, за яке жодна зі сторін не відповідає, виконання Відповідачем відповідного обов`язку орендодавця та користування майном Позивачем за оплачений ним період є неможливим, тому підстава утримання орендодавцем спірних сплачених коштів -відпала.
Отже за умови відсутності вини сторін у неможливості виконання взятих на себе зобов`язань за Договором – не має різниці в правових наслідках кваліфікації внесеної за Договором спірної суми як авансу чи завдатку, оскільки це є попередньою оплатою невиконаного зобов`язання, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава утримання її орендодавцем на момент виникнення спору вже не існувала.
Будь-яких доказів того, що зазначена сума зарахована чи повинна бути зарахована в рахунок інших зобов`язань Позивача за Договором-сторонами не надано та про наявність таких обставин не заявлено.
Також судова колегія зауважує, що в апеляційній скарзі Відповідач наполягає, що спірні грошові кошти сплачені попередньо Позивачем саме за період, який не настав - за розрахункові періоди на початку 2024 року, а не періоди серпня-вересня 2022 року, тобто досліджуваний спірний період можливості користування Позивачем об`єктом оренди за Договором взагалі не впливає на спірний обов`язок Відповідача повернути невикористану передоплату.
Стосовно доводів апеляційної скарги про відсутність в Договорі та Додатковій Угоді жодного права орендаря та обов`язку орендодавця щодо повернення суми орендного платежу за останні два місяці, судова колегія зазначає наступне.
За змістом ст.11 ч.10 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом
і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує
закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого – виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).
Так, а ні вимогами укладеного Договору (з рахуванням Додаткової Угоди), а ні спеціальним законодавством в сфері орендних правовідносин, не врегульовано питання щодо сплаченої передоплати за майбутнє користування об`єктом оренди за договором, яке не може бути виконане з обставин, за які жодна зі сторін не відповідає.
Проте, відповідне питання врегульовано вимогами ст.1212 ЦК України, за змістом якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, зокрема, це стосується повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
За встановлених обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що отримані грошові кошти у якості орендної плати за майбутній період користування майном ( в останні два місяця оренди), якій вже не наступить через дострокове розірвання Договору – підлягають поверненню Позивачу.
Судова колегія відхиляє доводи Відповідача про несправедливість наведеного висновку через те, що він безпосередньо не отримував зазначені кошти, а отже буде
вимушений нести незаконний надмірний тягар – оскільки за змістом наведеного п.11 Додаткової Угоди сплачені на користь попередніх орендодавців кошти в загальному розмірі 211 359, 04 грн. у якості орендної плати за майно за останні два місяці оренди відповідно до п. 3.3 Договору, зараховані у якості сплати на користь Відповідача.
Отже саме Відповідач, з урахуванням набрання ним статусу єдиного орендодавця з за Договором з 01.01.2022 року, а також зарахуванням на його користь внесеної Позивачем в порядку п.3.3.Договору орендної плати за майбутній період користування в  загальному розмірі 211 359, 04 грн. на підставі п.11 Угоди – є належним відповідачем за вимогами про  повернення сплаченої суми у зв`язку з неможливістю такого користування.
Судова колегія погоджується с наданим Позивачем розрахунком, з яким погодився також суд першої інстанції - щодо виключення зі сплачених сум суми оплати за користування орендованим майном за період 01.03.2022 року, оскільки іншого розрахунку Відповідачем не надано, про зарахування в рахунок цієї суми іншого грошового зобов`язання не заявлено.
За таких підстав судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про те , що сплачена Позивачем орендна плата в рахунок майбутнього користування об`єктом оренди за Договором, яке не може бути виконане з обставин, за які жодна зі сторін не відповідає підлягає поверненню за рахунок Відповідача - є законним та обґрунтованим з урахуванням наведених в даній постанові мотивів.
Інші доводи апеляційної скарги наведеного висновок не спростовують
Законних підстав до зміни або скасуванні зазначеного судового рішення по суті спору протягом його апеляційного перегляду не встановлено.
Разом з тим, стосовно розподілу судових витрат судом першої  інстанції колегія суддів зазначає наступне. 
За загальними правилами ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, інваліди I та II груп.
Відповідачем до апеляційної скарги були долучена копія довідки до акта огляду медико–соціальною експертною комісією серії 12 ААА №448705, на підтвердження ІІ групи інвалідності.
Зважаючи на те, що Відповідач є особою з інвалідністю II групи, а тому в силу дії п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору, та, відповідно - у разі задоволення позову - з нього не підлягає стягненню судовий збір.
Водночас, у ч. 3 ст. 129 ГПК України закріплено, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" компенсація судового збору у цивільних, адміністративних та господарських справах у розмірі, пропорційному задоволеним вимогам сторони, здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №916/2084/17 та у постанові Верховного Суду від 04.07.2023р. у справі №924/568/22.
          Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Харківської області від 14.02.2023р. у справі № 922/2017/22 підлягає скасуванню в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача сплаченого ним судового збору, який в розмірі 3114, 14грн. підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі, який підлягав би сплаті у розмірі 4671,21грн., від сплати якого Відповідач звільнений в силу вказаних вище норм закону, відноситься на рахунок Державного бюджету України.
Щодо інших судових витрат, що пов`язані з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу, судова колегія зазначає наступне.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
За змістом ч.2 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно до вимог ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1,2,10 ст. 270 ГПК України, в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою судової колегії від 30.06.2023 року сторони повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В наданому Позивачем відзиві на апеляційну скаргу Відповідача він просить дозволити йому надати докази розміру судових витрат протягом 5-ти днів після ухвалення судової постанови та повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції складається із суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі попередньо (орієнтовно) – 4000,00 грн, відповідні докази знаходяться у Позивача.
Судова колегія зазначає, що наведені відомості не можуть бути розглянуті у якості заяви про відшкодуванні судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, а також у якості попереднього розрахунку наведених витрат, а також опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги в розумінні вищенаведених вимог ст.ст. 123,126 ГПК України.
Заявлення клопотання Позивача про можливість надати докази розміру судових витрат протягом 5-ти днів після ухвалення судового рішення не звільняє його від обов`язку вчасно надати попередній розрахунок наведених витрат з описом робіт (наданих послуг), які він поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
В свою чергу не зазначення конкретного розрахунку  попередньої (орієнтовної) суми судових витрат позбавляє можливості суд в порядку, передбаченому п. 6 ч. 5 ст. 129 ГПК України, перевірити чи сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку.
Поряд з цим відповідно до ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Зазначені положення ст. 124 ГПК України забезпечують дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ГПК України, та крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №910/9784/18.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що станом на момент перегляду справи в суді апеляційної інстанції, Позивач мав можливість вказати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи, адже, на момент подання апеляційної скарги Відповідача Позивач був обізнаний з обсягом вже фактично наданих послуг по складанню такого відзиву і вартістю погодинної роботи адвоката, відповідно міг вказати розмір витрат за вже надані послуги і сформувати орієнтований розмір витрат, які Позивач ще очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
За наведених підстав судова колегія відмовляє Позивачу у відшкодуванні за рахунок Відповідача судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, що понесені в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.123- 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Марченко Анатолія Петровича на рішення господарського суду Харківської області від 14.02.2023 року у справі № 922/2017/22 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.02.2023 року у справі №922/2017/22 – скасувати в частині стягнення з ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ МАРЧЕНКО АНАТОЛІЯ ПЕТРОВИЧА ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АТБ-МАРКЕТ» (місцезнаходження: Україна, 49000, м. Дніпро, пр. О.Поля, 40, код ЄДРПОУ 30487219) витрат по сплаті судового збору в сумі 3114,14грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АТБ-МАРКЕТ» (місцезнаходження: Україна, 49000, м. Дніпро, пр. О.Поля, 40, код ЄДРПОУ 30487219) судовий збір у сумі 3 114,14 грн. за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 14.02.2023 року у справі № 922/2017/22 залишити без змін.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
          
Головуючий суддя                                                                    О.В. Стойка

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна  

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова