ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року	Львів	Справа № 380/2327/23 пров. № А/857/10414/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року  (головуючий суддя Грень Н.М., м. Львів) у справі № 380/2327/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нездійснення перерахунку та виплати призначеної його померлому батькові - ОСОБА_2 пенсії за період з 01.04.2019 по 28.04.2022 на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року у справі за № 380/2816/22; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України України у Львівській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_2 пенсії за період з 01.04.2019 по 28.04.2022 відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року у справі за № 380/2816/22; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2  недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України України у Львівській області здійснити виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку ст. 61 Закону № 2262-ХІІ (за заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера) на банківський рахунок BAN / рахунок НОМЕР_1 в Банк АТ “Ощадбанк” (Одеська філія).
Обґрунтовує позов тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року у справі № 380/2816/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 01.04.2019 перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію на підставі довідки Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № с/7146 від 03 листопада 2021 року про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними станом на 05.03.2019, за відповідною або аналогічною посадою, яку позивач займав на дату звільнення з урахуванням раніше виплачених сум. Враховуючи, що смерть його батька - ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , після ухвалення даного рішення, то у відповідача виник обов`язок перерахувати пенсію ОСОБА_2 , починаючи з 01.04.2019 по 28.04.2022. Однак, відповідачем протиправно відмовлено у такому перерахунку з тих підстав, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим законом та членів їх сімей, і залишились недоодержаними у зв`язку з його смертю не включаються до складу спадщини. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року  в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки відповідач рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року у справі № 380/2816/22 не оскаржував, відтак з таким рішення погодився і у нього виник обов`язок виконати дане рішення, бо воно не скасовується внаслідок смерті позивача. Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму ст. 1219 ЦК України, оскільки така регулює спадкові правовідносини, а позивач оскаржує бездіяльність пенсійного органу в порядку ст. 61 Закону України №2262-ХІІ – відмову у виплаті недоотриманої пенсії та допомоги на поховання. Зазначає, що суд першої інстанції помилково покликається на практику Верховного Суду, оскільки така не стосується спірних правовідносин.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року № 380/2816/22 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення ОСОБА_2 перерахунку пенсії, на підставі довідки Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № с/7146 від 03 листопада 2021 року про розмір грошового забезпечення за нормами чинними станом на 05.03.2019, за відповідною або аналогічною посадою, яку позивач займав на дату звільнення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 01.04.2019 перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію, на підставі довідки Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № с/7146 від 03 листопада 2021 р. про розмір грошового забезпечення за нормами чинними станом на 05.03.2019, за відповідною або аналогічною посадою, яку позивач займав на дату звільнення з урахуванням раніше виплачених сум.
Це рішення суду не оскаржувалось відповідачем і набрало законної сили 10.05.2022.
Згідно свідоцтва від 29.04.2022 серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свідоцтвом від 26.09.2006 серії НОМЕР_3 підтверджується, що позивач - ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 .
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.07.2022 № 1300-5902-8/62693, наданим на адвокатський запит, повідомлено, що станом на 18.07.2022 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 у справі № 380/2816/22 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не надходило. Оскільки вказане рішення стосується ОСОБА_2 (який помер), проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 не вбачається можливим.
09.09.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просив виплатити йому недоотриману пенсію у зв`язку із смертю батька – ОСОБА_2 на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року за № 380/2816/22.
Листом від 12.10.2022 № 14577-14425/Б-55/8-1300/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача, що пенсія за квітень 2022 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (включно по місяць смерті) перерахована у філію – Львівське обласне управління АТ “Ощадбанк” для зарахування на його рахунок, який відкритий у філії ЛОУ АТ “Ощадбанк” № НОМЕР_4 . Крім того, повідомлено, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 у справі № 380/2816/22 з відміткою про набрання законної сили станом на день надання відповіді не надходило та перерахунок пенсії відповідно до рішення не проводився. Зазначено, що пунктом 1 статті 61 Закону - № 2262 передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте, батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належали до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Враховуючи вищезазначене, недоотриманої пенсії ОСОБА_2 включно по місяць смерті немає.
Не погоджуючись із бездіяльністю щодо проведення перерахунку пенсії померлому батькові - ОСОБА_2 та діями відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати позивачу пенсії  померлого батька ОСОБА_2 на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 у справі № 280/2816/22, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за життя ОСОБА_2 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року у справі № 380/2816/22 не набрало законної сили, відповідні виплати йому не нараховані, то він не набув права на перерахунок пенсії.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави для виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року у справі №380/2816/22 про перерахунок пенсії ОСОБА_2 та, як наслідок, відсутні правові підстави для виплати такої пенсії його синові ОСОБА_1 у порядку статті 61 Закону № 2262.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2  статті 19 Конституції України  та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” ( далі – Закону №1058-ІV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Частиною 2 статті 52 Закону № 1058-IV визначено, що члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до  цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини ( ч. 3 статті 52 Закону № 1058-IV).
Нормами статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. 
Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до  осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. 
При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.
Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не  пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Аналізуючи наведену норму права, колегія суддів зазначає, що недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера з числа військовослужбовців не включається до складу спадщини і виплачуються: членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; батькам померлого пенсіонера, дружині (чоловіку) померлого пенсіонера та членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, навіть якщо вони не належать до  осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Аналогічну норму містить і стаття 1227 ЦК України, яка встановлює, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Частиною 1 статті 91 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII встановлено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно до  Закону № 2262-ХІІ та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не  включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною статтею 61 Закону № 2262-ХІІ.
Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року № 380/2816/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 01.04.2019 перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію, на підставі довідки Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № с/7146 від 03 листопада 2021 р. про розмір грошового забезпечення за нормами чинними станом на 05.03.2019, за відповідною або аналогічною посадою, яку позивач займав на дату звільнення з урахуванням раніше виплачених сум.
Вказане рішення набрало законної сили 10.05.2022, водночас, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, до набрання законної сили вказаним рішенням суду.
Відповідно до ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч. 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Частиною 4 статті 14 КАС України передбачено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 1402-VIII (далі КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд наголошує, що лише рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок і є обов`язковим для учасників справи та їх правонаступників.
Колегія суддів враховує, що позивач не був ні учасником справи №380/2816/22  і не визнаний правонаступником ОСОБА_2 . 
Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у відповідача відсутні підстави для виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року у справі №380/2816/22 про перерахунок пенсії ОСОБА_2 та, як наслідок, відсутні правові підстави для виплати такої пенсії ОСОБА_1 у порядку статті 61 Закону № 2262, оскільки за життя ОСОБА_2 судове рішення про перерахунок його пенсії не набрало законної сили, пенсія ОСОБА_2 не підлягає перерахунку, відтак «недоотриманої пенсії» не існує.
Позивачем також не доведено, що він є особою, яка відповідно до ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ має право на виплату недоодержаної у зв`язку з його смертю батька суми пенсії, що підлягала виплаті, оскільки така пенсія виплачується тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, а також батькам і дружині (чоловіку), та членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. 
 Свідоцтво про народження, надане позивачем, підтверджує лише ту обставину, що він є сином померлого ОСОБА_2 , а інші докази ( свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , копія паспорта позивача та копія паспорта ОСОБА_2 ) свідчать про те, що вони не були членами сім`ї, які проживали разом на день смерті ОСОБА_2 .
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до  ст. 139 КАС України  не здійснюється.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі № 380/2327/23- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар