ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 липня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/6073/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023 року  (головуючий суддя Приходченко О.С.) по адміністративній справі № 160/6073/23 (2а/205/55/ 23), розглянутої  у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження      
за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України в особі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, третя особа Новокодацький відділ у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

          Позивач ОСОБА_1 28.03.2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача Державної міграційної служби України в особі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (далі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області), третя особа Новокодацький відділ у м. Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області, в якому просить скасувати рішення Новокодацького відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 02.03.2023 року про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким його зобов`язано покинути територію України до 31.03.2023 року.
          В обґрунтування позовної заяви зазначив, що він є громадянином Республіки Азербайджан, прибув до України в 1994 році по паспорту, який втратив в 2000 році,  01.10.1994 року зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , від шлюбу має  сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.04.1995 року став на військовий облік у Ленінському районі м. Дніпропетровська та зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .  Після втрати паспорт не відновлював, перебував на території України без законних підстав до березня 2023 року. 02.03.2023 року посадовою особою Новокодацького відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області винесено рішення про його примусове повернення  до країни походження або третьої країни, з яким він не погоджується.
У відзиві на позов відповідач просить у задоволенні позову відмовити, оскільки оскаржувані рішення та постанова прийняті ГУ ДМС в Дніпропетровській області з дотриманням вимог чинного законодавства з питань міграції та норм КУпАП. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2023 року  в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким  рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати через порушення судом норм матеріального права та прийняти постанову, якою  позов задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про правомірність прийнятого су-дом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів вважає , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.   
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Республіки Азербайджан, 01.10.1994 року зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , від якого має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .  
Матеріалами справи підтверджено, що позивач після прибуття до України в 1994 році,  по паспорту , який втратив в 2000 році, із клопотанням про отримання документів на перебування на території України до компетентних органів  не звертався.
За результатами перевірки відповідачем виявлено незаконне перебування позивача на території України , уповноваженою особою ДМС України 02.03.2023 року прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 як іноземця з підстав порушення правил перебування іноземців на території України, ч. 1,3 ст. 9, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки він незаконно перебував та ухилився від виїзду з території України, зазначеним рішенням позивача зобов`язано покинути територію України у термін до 31.03.2023 року.
За постановою тієї ж уповноваженої особи ДМС України серії ПМ МДН № 004802 від 02.03.2023 року  на позивача накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. за порушення правил перебування в Україні,  штраф позивачем оплачений 22.03.2023 року. 
Зазначене рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни позивачем оскаржене в судовому порядку.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України визначає Закон України «Про право-вий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI(далі Закон №3773-VI, з наступними змінами).
У відповідності до ч.16 ст. 4, ч.3 ст.9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України; строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
При цьому положеннями ст.1 Закону «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III (далі Закон № 2235-III) визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Згідно із ч.2 ст. 25 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.
Згідно з ч.1, 5 ст. 26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції(імміграції та еміграції),у тому числі протидії нелегальній(незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб ,біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. 
Згідно положень ч.1 ст. 31 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Із матеріалів справи вбачається, що підставою прийняття відповідачем рішення від 02.03.2023 року про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни став факт проживання позивача як громадянина Республіки Азербайджан, без відповідних документів, що дають право на проживання на території України, на дату складання рішення позивач вважається нелегальним мігрантом, який перебуваючи на території України, порушує міграційне законодавство України.
Доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень ч.1 ст.31 Закону №3773-VI, Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року №3671-VI ( далі Закон №3671-VI)  позивачем   не надано, також відсутні підстави стверджувати, що він підпадає під захист ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .
Відповідно до матеріалів справи офіційного звернення позивача до органів ДМС із відповідним пакетом документів для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, посвідки на постійне проживання або набуття громадянства України не зареєстровано, що свідчить про те, що позивач не звертався до органів міграції  із заявою для оформлення дозволу на імміграцію, або посвідки на тимчасове або постійне проживання в України, позивачем визнається факт його перебування на території України без дозвільних документів.
Наведені позивачем обставини проживання з 1994 року по березень 2023 року на території України без належно оформлених документів, перебування у шлюбі з громадянкою України, народження сина не є належними та допустимими доказами наявності у позивача права перебування в Україні згідно правових позицій Верховного Суду по справам №2340/2910/18 від 10.10.2019 року, №343/2242/16 від 23.01.2020 року, №755/14023/17 від 12.08.2020 року по подібним обставинам, які підлягають застосуванню судами згідно ч.5 ст.242 КАС України. 
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посилання позивача на обставину, що під час розгляду справи про примусове повернення йому не було забезпечене право скористатись послугами перекладача є неспроможним, оскільки позивач у спірному рішенні від 02.03.2023 року особисто підтвердив, що послуг перекладача не потребує, зазначене скріпив своїм підписом. 
Викладене свідчить, що позивач із вимогою про надання йому перекладача не звертався, оскаржуване  рішення від 02.03.2023 року про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни прийняте уповноваженою особою ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в межах наданих повноважень з дотриманням положень міграційного законодавства України та обставин справи, а тому підстави для його скасування відсутні.  
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. 288, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-           
                                      
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023 року по адміністративній справі № 160/6073/23 ( 2а/205/55/23) – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному  оскарженню відповідно до ч.5 ст.328 КАС України.
Повний текст постанови складений  13 липня 2023 року.    

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай