ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7054/23 Справа № 202/5774/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року  ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики у сумі 11 551, 15 доларів США, з яких сума основного боргу – 10 500 доларів США; відсотки від суми позики – 1 051, 15 доларів США.
Позов мотивований тим, що 02 квітня 2018 року позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 7 000 доларів США, 05 квітня 2018 надав грошові кошти в сумі 2 000 доларів США та 25 квітня 2018 року надав грошові кошти в сумі 1 500 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути йому борг до 02 червня 2018, однак у визначений термін відповідач борг не повернув. Посилаючись на ст. 524, 533, 536, 611, 612, 623, 1048 ЦК України просив суд стягнути грошові кошти за договором позики з ОСОБА_1 у сумі 11 551, 15 доларів США, з яких сума основного боргу – 10 500 доларів США; відсотки від суми позики – 1 051, 15 доларів США. Наголошував, що відповідачем спричинено йому моральну шкоду, яка виразилася в його душевних стражданнях та ускладненні його життя, у зв`язку із чим просив суд стягнути моральну шкоду у сумі 30 000 грн.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2023 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 11 551 доларів США 15 центів та моральну шкоду у сумі 5 000 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що згідно розписки від 02 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути борг у сумі 7 000 доларів США позивачу ОСОБА_3 до 02 червня 2018 року та вона скріплена підписом відповідача, 05 квітня 2018 року відповідачу ОСОБА_1 ОСОБА_3 надано 2 000 доларів США та 25 квітня 2018 року 1 500 доларів США.
11 серпня 2018 ОСОБА_3 направив вимогу ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів.
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що грошові кошти позивачу повернуті не були, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 500 доларів США основного боргу; 1 051, 15 доларів США відсотки від суми позики, а також моральна шкода в розмірі 5000 грн.
Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з рішенням суду, з огляду на наступне.
За невиконання та неналежне виконання своїх обов`язків, які виникли при укладенні даної розписки, відповідач зобов`язується нести відповідальність у відповідності з чинним законодавством.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У відповідності з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Статтею 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідач зобов`язався повернути борг не пізніше 02 червня 2018 року, однак взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів не виконав.
Встановивши факт отримання відповідачем позики на загальну суму 10 500 доларів США, та неповернення суми позики відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за борговою розпискою на загальну суму 10 500 доларів США.
При цьому, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків, суд вірно виходив з наступного.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК.
Встановивши, що на день подачі позову боргове зобов`язання не виконане, сума відсотків становить 1 051, 15 доларів США, які також підлягають стягненню з відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, що жодних грошових коштів у позивача він не отримував, в розписці відсутні реквізити сторін, а дописи про взяття додаткових 2000 та 1500 доларів США взагалі не містять посилань на фактичні данні, хто саме, у кого отримав грошові кошти та коли саме повинен повернути, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем жодних клопотань про проведення експертизи не заявлялось, а зі змісту розписки чітко вбачається, що ОСОБА_1 одержав в борг від ОСОБА_3 грошову суму в загальному розмірі 10500 доларів США.
Відповідач на спростування заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості не дав жодного допустимого доказу, а тому вказані твердження апелянта є лише його припущеннями, тоді як законне та обґрунтоване рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Позивачем жодним чином не доведено факту завдання відповідачем йому моральної шкоди, а отже в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частині рішення те, що між сторонами виникли правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, оскільки з матеріалів справи чітко вбачається договірні зобов`язання за договором позики, а тому посилання суду норми закону, які регулюються главою 83 ЦК України (ст. ст. 1212-1215) є безпідставними. Проте вказані обставини на правильність рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових кошти в сумі 11 551 доларів США 15 центів не впливають.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне, рішення суду в частині в частині стягнення моральної шкоди та в задоволенні позову в цій частині відмовити. Рішення суду в частині стягнення грошових коштів за основним боргом та відсотками є обґрунтованим, а отже підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — ОСОБА_2  — задовольнити частково. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2023 року - скасувати в частині стягнення моральної шкоди та в задоволенні позову в цій частині відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко