КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Апеляційне провадження:                                                                     Доповідач - Кулікова С.В.
 № 22-ц/824/11567/2023  

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                Справа № 761/16555/23
 
29 серпня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                         - Нежури В.А.
                                   -  Невідомої Т.О.
при секретарі             -  Кіпрік Х.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Носова Романа Вікторовича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Фролової І.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарасова Юлія Георгіївна про встановлення факту, що має юридичне значення,-
в с т а н о в и в:
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила:
-  встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Києві.
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася заявниця. ІНФОРМАЦІЯ_5 матір заявниці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 уклала шлюб із батьком заявниці, на той момент ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , після чого батьку було присвоєно прізвище ОСОБА_2 .
27 березня 2010 року  заявниця уклала шлюб з ОСОБА_6 , після реєстрації якого, заявниці було присвоєно прізвище ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько заявниці - ОСОБА_2 , після чого відкрилась спадщина.
Заявниця на момент смерті проживала разом із батьком, тому вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК не заявляла про відмову від неї.
У 2023 році заявниця звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасової Ю.Г., з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та подальшого переоформлення на себе права власності на майно, яке належало батьку, однак постановою нотаріуса від 03.05.2023 року № 47/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частки у праві власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки із поданих документів та відомостей, отриманих нотаріусом шляхом безпосереднього доступу єдиних та державних реєстрів неможливо встановити факт родинних відносин між померлим та заявником, ОСОБА_1 , що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я.
Вказувала, що встановлення факту необхідно їй для оформлення права на спадщину за законом після смерті її батька.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарасова Ю.Г. про встановлення факту, що має юридичне значення.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Носов Р.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду винесена із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про наявність спору про право, не врахувавши, що інших спадкоємців, крім заявниці, після смерті її батька в 2011 році немає. Відтак, дана справа підлягає розгляду за правилами окремо провадження.
Вказував, що заявниці необхідно встановити факт родинних відносин зі своїм батьком, оскільки цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема необхідний для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судове засіданні учасники справи не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно. Представник ОСОБА_1 адвокат Носов Р.В. надіслав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без участі сторін. Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви вбачається спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 315 ЦПК України, суд  розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Окрім того, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Установлено, що в обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказує, що встановлення факту родинних відносин необхідне заявнику для оформлення права на спадщину.
Аналіз заяви ОСОБА_1 , дозволяє зробити висновок, що встановлення факту, про який просить заявник, пов`язано із подальшим вирішенням спору про право.
Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про факт, але не спір про право цивільне.
Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не спростовують їх, а підтверджують.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на їх правильність не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Порушень норм матеріального чи процесуального права колегією суддів не встановлено, відтак підстав для скасування законного та мотивованого судового рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Носова Романа Вікторовича залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.           
 
Повний текст постанови складено 30 серпня 2023 року.

        Головуючий:                                          Судді: