ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2023 р.                               Справа№ 910/11468/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Євсікова О.О. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Фоміна Ігоря Валентиновича
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023
у справі № 910/11468/22 (суддя: Полякова К.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Кадиралієва Ділявера Шевкетовича
до Фізичної особи-підприємця Фоміна Ігоря Валентиновича
про стягнення 195 915,75 грн,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець Кадиралієв Ділявер Шевкетович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Фоміна Ігоря Валентиновича, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 91 160,54 грн, з яких: 60 000,00 грн - заборгованість за договором оренди (найму) нежитлового приміщення, 1 397,26 грн - пеня, 8 000,00 грн - штраф, 21 763,28 грн - заборгованість по відшкодуванню на комунальні та інші послуги.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав грошове зобов`язання за договором оренди (найму) нежитлового приміщення від 13.05.2022 № 13.05.22, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в частині сплати орендних платежів та оплати комунальних та інших послуг.
У процесі розгляду справи ФОП Кадиралієвим Д.Ш. була подана до Господарського суду міста Києва заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 150 000,00 грн заборгованості за договором оренди (найму) нежитлового приміщення, 12 643,84 грн пені, 8 000,00 грн штрафу, 2 750,00 грн інфляційних втрат, 758,63 грн трьох процентів річних, 21 763,28 грн заборгованості по відшкодуванню витрат на комунальні та інші послуги. Вказана заява прийнята Господарським судом міста Києва до розгляду як така, що відповідає приписам статті 46 Господарського процесуального кодексу України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 у справі №910/11468/22 позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Фоміна І.В. на користь ФОП Кадиралієва Д.Ш. 150 000,00 грн боргу з орендної плати, 21 763,28 грн відшкодування комунальних послуг, 12 205,49 грн пені, 8 000,00 грн штрафу, 732,33 грн трьох процентів річних, 2 750,00 грн інфляційних втрат, а також 2 931,77 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 150 000,00 грн боргу з орендної плати та 21 763,28 грн боргу за відшкодування комунальних послуг є законними та обґрунтованими. При цьому, суд першої інстанції встановив, що позовні вимоги у частині стягнення 8 000,00 грн штрафу та 2 750,00 грн інфляційних втрат за заявлений період є правомірними та обґрунтованими. Водночас, здійснивши арифметичний перерахунок пені та трьох процентів річних суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня в сумі 12 205,49 грн та три проценти річних в розмірі 732,33 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП Фомін І.В. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 у справі № 910/11468/22 повністю та відмовити у позовних вимогах позивача у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема скаржник зазначає про те, що 13.08.2022 ним позивачу було надіслано повідомлення через електронний месенджер "Вайбер", в якому викладена пропозиція розірвання договору в односторонньому порядку та прийняття оплати в натуральній формі, через відсутність коштів у відповідача, однак письмової відповіді на дане повідомлення надано не було. Також, апелянт вказує, що ним було проведено авансові платежі на 30 000,00 грн, які не зазначено в позовних вимогах, проте позивач а ні повернув дані авансові платежі, а ні зарахував в рахунок погашення заборгованості. Крім того, апелянт зазначає, що він не мав жодної можливості розірвати спірний договір через небажання позивача укладати додаткову угоду про розірвання.
Також в апеляційній скарзі скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 у справі № 910/11468/22.
Крім того, до апеляційної скарги долучено ряд документів, зокрема: фотокопії холодильника Гірка (Регал) моделі Індіана 2 м; копії скріншотів діалогу між позивачем та відповідачем.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2023 апеляційна скарга у справі № 910/11468/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ФОП Фоміна І.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 відкладено до надходження матеріалів справи № 910/11468/22 до Північного апеляційного господарського суду та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11468/22.
До Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 02.05.2023, надійшли матеріали справи № 910/11468/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 поновлено ФОП Фоміну І.В. строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 у справі № 910/11468/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Фоміна І.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 у справі № 910/11468/22; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 у справі № 910/11468/2; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги ФОП Фоміна І.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 у справі № 910/11468/22, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.
02.06.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що жодних переговорів щодо припинення дії спірного договору між скаржником та позивачем не велося. Вказує, що твердження скаржника про те, що він не мав можливості розірвати договір через небажання позивача абсолютно не відповідає дійсності та є маніпуляцією, адже якщо б в нього було бажання, він міг би скористатися відповідними правовими механізмами, які передбачені діючим законодавством та самим договором, а не продовжувати використовувати належне позивачу приміщення для ведення бізнесу.
Як зазначалось вище, відповідачем до апеляційної скарги було долучено ряд нових документів.
Водночас, згідно з частиною 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів зазначає, що вищенаведені документи долучені відповідачем до апеляційної скарги не приймаються судом до розгляду, оскільки останній всупереч вимог частини 3 статті 269 ГПК України не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13.05.2022 між ФОП Кадиралієвим Д.Ш. (наймодавець) та ФОП Фоміним І.В. (орендар) укладено договір оренди (найму) нежитлового приміщення № 13.05.22, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування за плату (оренду, найм) нежитлове приміщення № 161, що знаходиться у будинку під номером 12-В по вулиці Воскресенська в місті Києві. 
Загальна площа нежитлового приміщення, що передається в оренду складає 69 кв.м (пункт 1.2 договору).
Згідно з пунктом 1.7 договору разом із приміщенням орендодавець передає, а орендар приймає майно згідно з переліком, зазначеним у додатку № 1 до даного договору.
За умовами пункту 2.1 договору передача приміщення в користування орендареві, а також всього майна, здійснюється на підставі акта приймання-передачі приміщення, який укладається в письмовій формі та підписується обома сторонами.
Відповідно до пункту 2.2 договору строк оренди починається від дати укладення акта приймання-передачі приміщення орендареві. Строк оренди за цим договором визнається період від дати передачі приміщення та майна орендареві за актом приймання-передачі приміщення до дати повернення приміщення та майна орендодавцеві включно в порядку, визначеному цим договором.
Даний договір укладений строком на 12 місяців та діє до 13.05.2023 включно (пункт 3.3 договору).
Згідно з пунктом 4.1 договору розмір орендної плати, порядок її сплати та інші умови оплати оренди, а також розмір інших витрат погоджується сторонами в додатку № 2 до даного договору.
У додатку № 1 до договору сторонами наведено перелік майна, що передається в оренду згідно з пунктом 1.7 договору.
За умовами пунктів 1, 2 додатку № 2 до договору розмір орендної плати за один повний обліковий період вказаний у графіку платежів згідно з додатком № 4 до договору. Обліковий період - це проміжок часу, що починається з 13 (включно) кожного поточного календарного місяця та закінчується 13 числом (включно) кожного наступного календарного місяця.
Відповідно до пункту 3 додатку № 2 до договору орендна плата включає вартість користування орендарем приміщенням та майном, що передається в користування згідно з додатком № 1 до договору.
Пунктом 5 додатку № 2 до договору встановлено, що орендна плата не включає: вартість спожитих комунальних послуг (спожиту орендарем тепло- та електроенергію, газопостачання, а також вартість експлуатаційних витрат (прибирання території, вивіз сміття, вода та каналізація і т.п.); вартість послуг з охорони; послуги інтернет та телефонного зв`язку; вартість інших послуг (якщо всі ці послуги надаються).
Згідно з пунктом 6 додатку № 2 до договору орендар сплачує орендну плату відповідно до додатку № 4 до договору за поточний обліковий період авансовим платежем у розмірі 30 000,00 грн до 13 числа (включно) поточного облікового періоду.
Якщо 13 число поточного облікового періоду припадає на вихідний, неробочий або святковий день, то кінцевою датою сплати орендної плати вважається наступний робочий день (пункт 7 додатку № 2 до договору).
Відповідно до пункту 12 додатку № 2 до договору орендар здійснює відшкодування витрат орендодавця на оплату комунальних послуг за попередній обліковий період окремо від орендної плати. Орендар повинен оплатити рахунок на відшкодування витрат орендодавця на оплату комунальних послуг за попередній обліковий період окремо протягом трьох робочих днів з моменту виставлення відповідного рахунку.
У додатку № 4 до договору наведений графік розрахунку орендної плати до 13.05.2023 включно, зокрема, у період 13.07.2022-13.08.2022 мав бути сплачений гарантійний платіж у розмірі 10 000,00 грн, у період 13.08.2022-13.09.2022 - орендна плата в розмірі 40 000,00 грн та гарантійний платіж у розмірі 10 000,00 грн, у період 13.09.2022-13.10.2022 - орендна плата в розмірі 40 000,00 грн та гарантійний платіж у розмірі 10 000,00 грн, у період 13.10.2022-13.11.2022 - орендна плата в розмірі 40 000,00 грн.
Актом приймання-передачі приміщення від 13.05.2022 нежитлове приміщення № 161, загальною площею 69 кв.м, розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Воскресенська, 12-В, передано відповідачу в оренду.
Відповідач сплатив орендну плату лише за три облікові періоди, а саме сплачено: 40 000,00 грн за платіжним дорученням від 16.05.2022 № 1, 40 000,00 грн за платіжним дорученням від 13.06.2022 № 4 та 40 000,00 грн за платіжним дорученням від 16.07.2022 № 9. Крім того, відповідачем оплачені рахунки за період з 10.06.2022 до 08.07.2022 на суму 20 688,99 грн.
Водночас, за період з 13.08.2022 до 07.11.2022 за відповідачем утворився борг у сумі 150 000,00 грн, з яких: 80 000,00 грн - орендна плата, 30 000,00 грн - частина гарантійного платежу, графік сплати яких наведено в додатку № 4 до договору.
Крім того, позивачем виставлені відповідачу рахунки на відшкодування комунальних послуг на загальну суму 21 763,28 грн, а саме: від 03.08.2022 № 51 на суму 12 791,36 грн щодо відшкодування за електричну енергію за липень 2022 року, від 03.08.2022 № 52 на загальну суму 1 063,18 грн (внески на утримання будинку, інше), від 24.08.2022 № 60 на суму 4 491,15 грн щодо відшкодування за електричну енергію за серпень 2022 року (01.08.2022-13.08.2022).
У зв`язку з тим, що ФОП Фомін І.В. не виконав взяті на себе зобов`язання зі сплати орендних платежів та оплати комунальних та інших послуг, позивач звернувся з цим позовом до суду, в якому просив суд, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, стягнути з відповідача на свою користь вищенаведені суми заборгованості.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
За приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди (найму) нежитлового приміщення від 13.05.2022 № 13.05.22.
Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Як вже зазначалось та було вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами був укладений договір оренди (найму) нежитлового приміщення від 13.05.2022 № 13.05.22.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач належним чином виконував свої зобов`язання за вищенаведеним договором.
Разом із тим, відповідач орендну плату за договором за період з 13.08.2022 до 07.11.2022 включно не сплачував, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у розмірі 150 000,00 грн, з яких: 80 000,00 грн - орендна плата, 30 000,00 грн - частина гарантійного платежу, згідно з додатком № 4 до договору.
Крім того, позивачем виставлені відповідачу рахунки на відшкодування комунальних послуг на загальну суму 21 763,28 грн за електричну енергію за липень 2022 року та з 01.08.2022 до 13.08.2022, а також щодо внесків на утримання будинку.
Згідно з частинами 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, а також факт ненадання документів, які свідчать про погашення відповідачем вказаної заборгованості, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 150 000,00 грн боргу з орендної плати та 21 763,28 грн відшкодування комунальних послуг, є законними та обґрунтованими.
Також, позивач просить суд, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 2 750,00 грн та три проценти річних у розмірі 758,63 грн, нараховані за загальний період з 13.08.2022 по 07.11.2022.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 2 750,00 грн, апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню, оскільки розрахунок позивача є арифметично вірним.
Також, здійснивши арифметичний перерахунок трьох процентів річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача підлягають 732,33 грн.
Крім того, з підстав порушення строків виконання грошового зобов`язання позивачем, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, заявлено до стягнення з відповідача 12 643,84 грн пені, нарахованої за загальний період з 13.08.2022 по 07.11.2022, та 8 000,00 грн штрафу.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений товар підтверджено матеріалами справи.
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).
Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Преамбулою до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.
Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
За умовами пункту 8.5 договору у випадку прострочення по оплаті орендних та інших платежів за цим договором орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.
Згідно з пунктом 8.6 договору у випадку порушення орендарем строків оплати орендної плати або інших платежів, передбачених цим договором, більш ніж на 15 календарних днів орендар крім пені, зазначеної в договорі, сплачує штраф у розмірі 20% від суми орендної плати за один обліковий період.
Перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок штрафу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена сума штрафу в розмірі 8 000,00 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.
У той же час, здійснивши власний перерахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 12 205,49 грн, а саме: 2 547,95 грн нараховані за період з 14.08.2022-13.09.2022 на суму боргу 60 000,00 грн; 4 520,55 грн нараховані за період з 14.09.2022-13.10.2022 на суму боргу 110 000,00 грн, 5 136,99 грн нараховані за період з 14.10.2022-07.11.2022 на суму боргу 150 000,00 грн.
Крім того, заперечень щодо невірності розрахунків пені, штрафу, інфляційних втрат та трьох процентів річних доводи апеляційної скарги не містять.
З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.
За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 у справі № 910/11468/22 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).
Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Фоміна Ігоря Валентиновича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 у справі № 910/11468/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 у справі № 910/11468/22 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 у справі № 910/11468/22.
4. Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Фізичну особу-підприємця Фоміна Ігоря Валентиновича.
5. Справу № 910/11468/22 повернути до Господарського суду міста Києва.
          
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.О. Євсіков