УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 липня 2023 року
м. Київ
Справа № 204/9242/22
Провадження № 51-4349 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 ,                     ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 травня 2023 року,
встановив:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2023 року в порядку ст. 514 КПК України відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про припинення або зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 .
На вищевказану ухвалу захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої 04 травня 2023 року Дніпровський апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції залишив без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету - ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою.                             
Зазначений підхід до порядку оскарження судових рішень відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України», рішення від 05 квітня  2018 року в справі «Зубац проти Хорватії», рішення від 12 липня 2001 року в справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини», рішення від 10 травня 2001 року в справі «T.P. and K.M. проти Сполученого Королівства») та узгоджується з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 
2019 року (справа № 738/1482/16-к).
Також у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.2015 року № 3-рп/2015 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.
Згідно з ч. 1 ст. 516 КПК України ухвала суду про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру, продовження, зміну, припинення застосування примусових заходів медичного характеру або відмова у цьому може бути оскаржена в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 424 КПК України передбачено судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Відповідно до частин 1, 2 цієї статті у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову  у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, та судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.
До зазначеного вище переліку ні ухвали суду першої інстанції про зміну чи припинення застосованого примусового заходу медичного характеру чи відмову у його зміні або припиненні, ні ухвали апеляційного суду, постановлені за наслідками апеляційного провадження щодо таких судових рішень, законодавством не віднесено.
Крім того, основна ознака, за якою встановлюється підстава для касаційного оскарження ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвал суду апеляційної інстанції, визначена частиною 2 статті 424 КПК України, зокрема, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Із наданих суду копій оскаржуваних судових рішень вбачається, що рішення суду про відмову у припиненні або зміні примусових заходів медичного характеру переглянуто по суті в апеляційному порядку за скаргою захисника ОСОБА_4 . 
Таким чином, право на перевірку законності прийнятого рішення судом вищої інстанції відповідно до вимог статті 516 КПК України та передбачене законом право на доступ до суду сторонами кримінального провадження реалізовано. 
Зі змісту постановленої за наслідками апеляційного провадження ухвали вбачається, що вказане судове рішення не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Таким чином оскаржувані ухвали не можуть бути предметом касаційного розгляду, що також узгоджується з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа №51-128/2811/17, провадження №51-6135кмо18). 
В цьому аспекті з метою дотримання принципу єдності судової практики колегія суддів слідує позиції, викладеній в ухвалі колегії суддів третьої судової палати ККС ВС від 15 серпня 2022 року у справі № 333/7602/21, провадження № 51-2373ск22.
Вказівка у тексті оскаржуваної ухвали апеляційного суду про те, що вона може бути оскаржена у касаційному порядку, є помилковою. 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 травня 2023 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                  ОСОБА_3