Ухвала
 
11 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 314/4732/19
провадження № 61-8177ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 березня 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя 
особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування автомобіля,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , в якому просив:
- визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу транспортного засобу від 11 лютого 2016 року - автомобіля марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, державний номерний знак 
НОМЕР_1 ;
- визнати недійсним з моменту вчинення договір дарування транспортного засобу від 13 квітня 2016 року - автомобіля марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Вільнянський районний суд Запорізької області своїм рішенням 
від 09 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задовольнив.
Визнав недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу 
від 11 лютого 2016 року - автомобіля марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 
2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Визнав недійсним договір дарування транспортного засобу від 13 квітня 2016 року - автомобіля марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку.
Запорізький апеляційний суд своєю постановою від 15 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 залишив без задоволення. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року залишив без змін.
Не погодившись з рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року та постановою Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2021 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оскаржили їх в касаційному порядку.
Верховний Суд своєю постановою від 16 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнив частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2021 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-13092св21).
Запорізький апеляційний суд своєю постановою від 21 березня 2023 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задовольнив частково. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив.
У травні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 21 березня 2023 року.
Верховний Суд своєю ухвалою від 22 червня 2023 року поновив 
ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 21 березня 2023 року.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовив.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 березня 2023 року залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявниці: надати уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням, в чому саме полягає порушення апеляційним судом норм процесуального права; додати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; уточнити прохальну частину касаційної скарги. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.
У липні 2023 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду 
від 22 червня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, до якої заявниця додає уточнену редакцію касаційної скарги.
До заяви про усунення недоліків заявниця додає клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Клопотання мотивоване тим, що за подання касаційної скарги ОСОБА_1 повинна сплатити судовий збір у розмірі 3 037,60 грн. Дохід ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця за 2020 рік становив 812,73 грн, 
за 2021 рік - 1 000 грн, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків від 16 вересня 2022 року за період 
за 1 квартал 2019 року по 2 квартал 2022 року. Інших доходів заявниця не має. Разом з тим, на її утриманні знаходиться неповнолітня 
донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розлучення проживає з нею. В рамках виконавчого провадження 
№ 19524289 існує заборгованість за аліментами, яка складає 
121 545,03 грн.
Отже, скрутний матеріальний стан заявниці не дозволяє їй сплатити судовий збір у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».
Вирішуючи питання за клопотанням ОСОБА_1 про відстроченнясплати судового зборусуд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір», передбачено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; 
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.
У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.
При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення або звільнення
від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відстрочення сплати судового збору за подання та розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 .
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк.
Підстави для відмови у відкритті касаційного провадження або повернення касаційної скарги відсутні.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені 
у частині другій статті 389 ЦПК України.
Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
У касаційній скарзі заявниця як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилається на:
- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку);
- пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу), а саме вказує, що справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункти 5, 8 частини першої статті 411 ЦПК України), а також суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 1-4 
частини третьої статті 411 ЦПК України).
Проте, підстава касаційного оскарження судових рішень (пункти 5, 8 частини першої, пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України), Верховним Судом не може бути врахована при відкритті касаційного провадження, оскільки саме по собі посилання на вказані пункти без відповідного обґрунтування, в чому саме полягає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Крім того, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку заявниці, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Заявниця повинна була зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на її думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, з належним обґрунтуванням своєї позиції. Про вказане ОСОБА_1 було роз`яснено в ухвалі Верховного Суду від 22 червня 2023 року. Однак, підставу касаційного оскарження, передбачену пунктами 5, 8 частини першої, пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, заявниця не обґрунтувала.
Отже, наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
Керуючись статтями 389, 394, 395, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання  ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задовольнити.
Відстрочити  ОСОБА_1 сплату судового збору за подання та розгляд її касаційної скарги до закінчення касаційного провадження.
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
Витребувати з Вільнянського районного суду Запорізької області цивільну справу № 314/4732/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя 
особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування автомобіля.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк