Номер провадження: 22-ц/813/2790/23 
Справа № 501/3152/21
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
за участю секретаря – Триколіч І.Б.
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 17 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп», про визнання права власності на частки земельної ділянки, визнання права власності в порядку спадкування за законом, усунення перешкоди в здійсненні права користування житловим будинком та земельною ділянкою, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп», », про визнання права власності на частки земельної ділянки, визнання права власності в порядку спадкування за законом, усунення перешкоди в здійсненні права користування житловим будинком та земельною ділянкою.

Короткий зміст ухвали про відкриття провадження. 
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16 вересня 2021 року, зокрема, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» про визнання права власності на 1/2 частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; визнання право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 1/4 частки житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 ; та усунення перешкоди в здійсненні права користування житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 . Відстрочено позивачу ОСОБА_1 сплату судового збору до 16 грудня 2021 року, але не пізніше ухвалення судового рішення у справі.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17 січня 2022 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» про визнання права власності на 3/8 частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; визнання право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 1/4 частки житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 ; та усунення перешкоди в здійсненні права користування житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи судове рішення про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції не розмежував майнові та немайнові вимоги і всупереч закону не продовжив розгляд справи щодо немайнових вимог, які мають самостійний характер і можуть розглядатися окремо. Також скаржник посилається на те, що відстрочивши сплату судового збору суд першої інстанції не визначив якого розміру має бути сплачено судовий збір за майновими вимогами. Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 12 ЦПК України, до прийняття рішення про залишення позову без розгляду, не роз`яснив учасникам судового процесу наслідки вчинення або не вчинення ними процесуальних дій. Прийняття судом першої інстанції ухвали про залишення немайнових позовних вимог є незаконним, а прийняття вказаного рішення щодо майнових вимог є предчасним, оскільки первісно підлягає розгляду питання про зупинення провадження у справі.

Сповіщення сторін та заяви у справі.
Про судове засідання, призначене на 28 червня 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Повний текст судового рішення виготовлено 26 червня 2023 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду. 

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ухвалою від 16 вересня 2021 року судом відстрочено позивачу ОСОБА_1 сплату судового збору до 16 грудня 2021 року, але не пізніше ухвалення судового рішення у справі, однак позивачка не сплатила судовий збір до 16 грудня 2021 року
Представник позивача в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що між сторонами судом розглядається декілька спорів, і тому про сплату судового збору в цій справі забули, у зв`язку з чим просив надати строк для усунення недоліків. Крім того, позивач подав клопотання про зупинення провадження у справі.
Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що судом вже наданий строк для сплати судового збору, а тому позовна заява має бути залишена без розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 136 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.
Оскільки судом першої інстанції розстрочений судовий збір до 16 грудня 2021 року, однак судовий збір станом на 17 січня 2022 року не сплачений, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовна заява має бути залишена без розгляду.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.
Щодо посилання скаржника на те, що ухвалюючи судове рішення про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції не розмежував майнові та немайнові вимоги і всупереч закону не продовжив розгляд справи щодо немайнових вимог, які мають самостійний характер і можуть розглядатися окремо.
Так дійсно в поданій позовні заяві скаржником заявлено як майнові так і не майнові позовні вимоги та відповідно до квитанції про сплачу №54577 від 09 вересня 2021 року сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн (т.1 а.с.1).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16 вересня 2021 року, зокрема, відстрочено позивачу ОСОБА_1 сплату судового збору до 16 грудня 2021 року, але не пізніше ухвалення судового рішення у справі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.
Таким чином вищенаведеними нормами процесуального законодавства чітко встановлено, що якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені то постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, а не частина позовних вимог.
Відповідно безпідставними є посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не розмежував майнові та немайнові вимоги і всупереч закону не продовжив розгляд справи щодо немайнових вимог, які мають самостійний характер і можуть розглядатися окремо, оскільки суд першої інстанції на виконання положень ч. 2 ст. 136 ЦПК України обґрунтованого залишив позов без розгляду.
Також помилковим є позиція скаржника, що прийняття оскаржуваного судового рішення щодо майнових вимог є предчасним, оскільки первісно підлягає розгляду питання про зупинення провадження у справі, з огляду на таке.
Вирішення питання щодо сплати судового збору є первісним, оскільки фактично встановивши, що позивачем не сплачений судовий збір у встановлений судом строк, судом першої інстанції правильно встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статі 177 ЦПК України, що в свою чергу виключає можливість вирішення судом першої інстанції інших заяв з процесуальних питань та відповідно передбачає застосування положень ч. 2 ст. 136 ЦПК України.
Щодо посилання скаржника на те, що відстрочивши сплату судового збору суд першої інстанції не визначив якого розміру має бути сплачено судовий збір за майновими вимогами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 353 ЦПК окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат.
Так, ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16 вересня 2021 року відстрочення позивачу сплату судового збору відбулось, проте дану ухвалу суду першої інстанції окремо від рішення суду не оскаржено в апеляційному порядку, а оскаржено ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 17 січня 2022 року про залишення позову без розгляду, відповідно вищезазначені доводи скаржника є безпідставними.
Також безпідставним є посилання скаржника на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 12 ЦПК України, до прийняття рішення про залишення позову без розгляду, не роз`яснив учасникам судового процесу наслідки вчинення або не вчинення ними процесуальних дій з огляду на таке.
Згідно зі статтею 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) означає, що кожен вважається таким, що знає закони. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині другій статті 68 Конституції України. Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом. Згідно з частиною третьою статті 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права та обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними. І відповідно, не можуть застосовуватись. Тому основною умовою набрання нормативно-правовим актом законної сили, і, отже, обов`язку його знати є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування у офіційних друкованих виданнях. Опублікування нормативно-правового акта є юридичною підставою презумпції знання законодавства. Суть цієї презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатись на незнання закону, якщо він був опублікований у встановленому законом порядку.
Наслідки несплати у встановлений судом строк судових витрат чітко передбачені ч. 2 ст. 136 ЦПК України та процесуальним законодавством не передбачено обов`язок суду роз`яснювати такі наслідки.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Питання щодо залишення позову без розгляду вирішено судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 17 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 26 червня 2023 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

       С.М. Сегеда