Номер провадження: 22-ц/813/1417/23 
Справа № 522/6488/20
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 червня 2021 року у цивільній справі за позовом Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
12 квітня 2020 року ДП «СК-СЕРВІС» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначав, що основними видами діяльності ДП «СК-СЕРВІС» є надання комунальних послуг, надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, надання послуг з управління будинками (балансоутримання) тощо. За Актом приймання-передачі від 27 жовтня 2008 року, ДП «СК-СЕРВІС» прийняло на баланс 18-ти поверховий 3-х секційний жилий будинок з вбудованими приміщеннями об`єктів обслуговування, офісними і розважальними центрами, підземною автостоянкою за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснює його утримання і надання комунальних послуг. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , розташованої у вказаному будинку, квартира в цілому складається з приміщень, загальною площею 70, 7 кв.м. та житловою площею 29, 5 кв.м.
Відповідно Дозволу Головного управління держпраці в Одеській області №426.17.51 від 11 вересня 2017 року та Ліцензії №289/А-2017 від 14 квітня 2017 року ДП «СК СЕРВІС» здійснює експлуатацію газовикористовуючого обладнання, займається виробництвом та постачанням теплової енергії та застосовує двоставковий тариф на послуги теплопостачання вказаного жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до розрахунку ДП «СК-СЕРВІС» сума заборгованості ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого опалення, утримання будинку та прибудинкової території та постачання холодної води в період з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року складає 10 689, 96 грн.
Керівництво ДП «СК СЕРВІС» неодноразово зверталось до ОСОБА_1 з вимогою про необхідність сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги. Проте, заборгованість не сплачена, тому вони вимушені звернутися до суду із вказаним позовом.
01 жовтня 2008 року між ДП «СК - СЕРВІС» та відповідачем укладалися відповідні договори про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових території та договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які є діючими. Крім того, відповідачу, згідно його вимог, неодноразово надавався проект нового договору, однак він уникає від його підписання, а не надавати житлово-комунальні послуги йому вони не мають права. Відповідач ОСОБА_1 сплачує послуги самостійно за власними розрахунками, тому і виникла заборгованість.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначав, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги економічно не обґрунтовані, не відповідають дійсності та є незаконними. Вважає, що всі житлово-комунальні послуги за зазначений період ним повністю оплачені, про що надав власні розрахунки. За період вступу в силу Закону України №2189-VІІІ від 10 червня 2018 року «Про житлово-комунальні послуги», він ні за які послуги не домовлявся та ніяких індивідуальних договорів, про надання житлово-комунальних послуг з ДП «СК-СЕРВІС» не заключав та не підписував. У зв`язку зі зміною значної кількості норм у законодавстві, що регулюють відносини у галузі ЖКГ та зміною обслуговуючої організації житлового будинку, а саме, загальними зборами співвласників від 19 жовтня 2017 року вибрано правління ОСББ «ГРАНД ПАРК», ним була написана та направлена «Укрпоштою» заява Директору ДП «СК-СЕРВІС» від 11 серпня 2020 року з проханням: укласти з ним Договір про надання послуг з управління будинком за новою формою затвердженою Постановою КМУ №712 від 05 вересня 2018 року, надати копію документу (Протокол загальних зборів ОСББ, або інший) відповідно якого дане підприємство визначене Управителем житлового будинку, колективним замовником послуг з водопостачання та водовідведення та постачальником (виконавцем) послуг з опалення та ГВП. Однак, відповіді він так і не отримав.
За інформацією департаменту економічного розвитку Одеської міської ради від 15 січня 2020 року №3-1/01-68/03,01 вих., яка надійшла на його звернення, для ДП «СК-СЕРВІС», рішенням №208 від 27 квітня 2010 року виконавчого комітету Одеської міської ради тариф на послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території для житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , був погоджений у розмірі 1,751 грн./кв.м. у місяць (з ПДВ). Згідно погодженого тарифу він і сплачував за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території. Тарифи на послуги з постачання теплової енергії, центрального опалення та постачання гарячої води для зазначеного будинку рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради не встановлювалися взагалі. Тому йому не зрозуміло на якій підставі ДП «СК-СЕРВІС» використовує тарифи, які більш ніж у 8.5 разів перевищують тариф, що був затверджений для їх будинку Одеською міською радою. Таким чином відповідач вважав, що не має боргів перед позивачем та просив у задоволенні позову відмовити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 червня 2021 року позовну заяву ДП «СК-СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ДП «СК-СЕРВІС» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року в сумі 10 689 (десять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн 96 коп. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ДП «СК-СЕРВІС» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ДП «СК-СЕРВІС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення повністю та закрити провадженні по справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не перевірив правильність наявних у справі розрахунків позивача, а також не врахував при прийнятті оскаржуваного рішення проведені між скаржником та позивачем розрахунки в результаті чого скаржник має повторно здійснити оплату послуга за один і той самий період. Щодо будь-яких змін умов договорів, а також намірів щодо змін цін/тарифів на комунальні послуги та укладених між скаржником та позивачем договорів позивач не повідомляв. Скаржник зазначає, що не зрозуміло, на якій підставі замість єдиного затвердженого тарифу позивач використовує три нових тарифи, а саме: сдпт, додаткова послуга, спожите тепло, утримання котельної. Скаржник також вважає, що про необґрунтованість рішення також свідчить той факт, що у рішенні суду (стр. 3) не зазначені правові підстави та нормативно-правові акти щодо регулювання відповідних відносин. Скаржник зазначає, що залишається незрозумілим на який законодавчий акт посилається суд при прийнятті рішення.

Короткий зміст відзиву ДП «СК-СЕРВІС» на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ДП «СК-СЕРВІС» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 17, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 18 вересня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ДП «СК-СЕРВІС» зареєстровано виконавчим комітетом Одеської міської ради 11 липня 2008 року, про що було видано Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, бланк серія А01 №505822 (т.1. а.с.6).
Згідно зі статутом ДП «СК-СЕРВІС», затвердженого загальними зборами засновників 20 червня 2008 року, основними видами його діяльності є надання комунальних послуг, надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, надання послуг з управління будинками (балансоутримування), тощо.
За актом приймання-передачі від 27 жовтня 2008 року, ДП «СК-СЕРВІС» прийнято на баланс вісімнадцятиповерховий трьохсекційний житловий будинок з вбудованим приміщенням об`єктів обслуговування, офісним і розважальним центром, підземною автостоянкою за адресою АДРЕСА_1 , та здійснює його утримання та надання комунальних послуг (т.2 а.с.15-16)
Відповідач – ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_3 , згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру від 09 лютого 2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22031872 від 02 березня 2009 року (т.1. а.с.63, 64).
01 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових території №К-184/7а та договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №Т-184/7а (т.1 а.с.12-14, а.с.15-17).
Відповідно до розділу 8 вказаних договорів, Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами та діє безстроково. Договір може бути розірваний достроково у разі: переходу права власності (користування) на квартиру до іншої особи, за письмовою згодою сторін, за рішенням суду.
Відповідно Дозволу Головного управління держпраці в Одеській області №426.17.51 від 11 вересня 2017 року та Ліцензії №289/А-2017 від 14 квітня 2017 року ДП «СК-СЕРВІС» здійснює експлуатацію газовикористовуючого обладнання, займається виробництвом та постачанням теплової енергії та застосовує двоставковий тариф на послуги теплопостачання 18-ти поверхового 3-х секційного жилого будинку з вбудованими приміщеннями об`єктів обслуговування, офісними і розважальними центрами, підземною автостоянкою, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10-11).
З метою підтвердження факту надання відповідачу житлово-комунальних послуг за період з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року, представником позивача надано договори, рахунки та акти прийому-передачі наданих житлово-комунальних послуг, укладених між ДП «СК-СЕРВІС» та підрядними організаціями (надавачами послуг); планову калькуляцію собівартості теплової енергії та розрахунок тарифів на послуги опалення та гарячого водопостачання; детальний розрахунок тарифу на утримання будинку та прибудинкової території; детальний розрахунок тарифу на додаткові послуги (т.1 а.с.80-86).
Згідно розрахунку ДП «СК-СЕРВІС» сума заборгованості ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого опалення, утримання будинку та прибудинкової території та постачання холодної води в період з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року складає 10 689, 96 грн. (т.1 а.с.8-9).
Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються».
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.
Частиною 1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Статтею 151 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Згідно із п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг.
Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
В постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач у встановленому законом порядку не відмовлявся від надання йому житлово-комунальних послуг, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем не надано. Крім того, згідно з розрахунку заборгованості відповідач частково здійснював оплату за отримані послуги, що підтверджує визнання ним свого обов`язку оплачувати надані послуги.
Твердження відповідача ОСОБА_1 про відсутність нових договорів між ним та позивачем, які вони нібито повинні були укласти у зв`язку із набранням чинності нової редакції закону «Про житлово-комунальні послуги» та обрання правління ОСББ «Гранд Парк», є його власними суб`єктивними припущеннями, крім того ОСББ не є організацією за надання житлово-комунальних послуг.
Також, судом першої інстанції правильно врахував, що відповідач звернувся до позивача із заявами про укладення нових договорів про надання послуг, на які він посилається, 11 серпня 2020 року та 13 жовтня 2020 року, тобто після пред`явлення позивачем вказаного позову до суду першої інстанції, що вказує на те, що це є способом захисту відповідача, обумовленого прагненням уникнути від сплати житлово-комунальних послуг в необхідному розмірі.
Суд першої інстанції обґрунтовано давав критичну оцінку відповіді Департаменту економічного розвитку від 26 вересня 2018 року №3-28/01-68/0301 вих., (про те, що тарифи та послуги з утримання зазначеного будинку, прибудинкової території встановлені рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27 квітня 2010 року №208 у розмірі 1.751 грн. за 1 м2 з ПДВ та не переглядалися), оскільки вказана відповідь датована на рік раніше, ніж період на який припадає заборгованість за даним позовом (т.1 а.с.57).
Крім того, з відповіді Департаменту економічного розвитку №3-1/01-68/0301-вих від 15 січня 2020 року вбачається, що тариф на послуги з постачання теплової енергії, централізованого опалення та постачання гарячої води та зазначеного будинку рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради не встановлювалися, при цьому послуга з управління багатоквартирним будинком здійснюється виключно на договірних засадах, а ціна на послугу не затверджується рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради, тому посилання відповідача на вказані листи, як на підставу здійснення ним оплати за житлово-комунальні послуги за власними розрахунками, є недоречними.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 , користуючись наданими йому житлово-комунальними послугами, належним чином не виконував своїх обов`язків щодо сплати за спожиті послуги, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року утворилась заборгованість, яка складає 10 689, 96 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Так, між ДП «СК-СЕРВІС» та адвокатом Савицькою О.М. укладено договір про надання правової допомоги №02/09/18 від 01 вересня 2018 року (т.1. а.с.24), складено додаткову угоду від 03 березня 2020 року, згідно якої за надання послуг з підготовки та складання позовної заяви до ОСОБА_1 , оформлення позовної заяви, підбір та надання додатків до неї замовник (позивач) повинен сплатити виконавцю (адвокату Савицькій О.М.) 3000 грн, складено акт прийому-передачі наданих послуг та здійснено оплату послуг адвоката на суму 3000 грн, що підтверджено платіжним дорученням №3193 від 07 серпня 2020 року (т.1. а.с.40-43).
Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом із тим, відповідач про свою незгоду із розміром витрат на правову допомогу не заявляв, витрати на професійну правничу допомогу та їх розмір документально підтверджені, тому суд першої інстанції правильно вважав, що вказані витрати підлягають стягненню із відповідача.
При зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір на суму 2102 грн (т.1 а.с.5).
Питання щодо стягнення судового збору суд вирішував з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Щодо доводів апеляційної скарги, що про необґрунтованість рішення також свідчить той факт, що у рішенні суду (стр. 3) не зазначені правові підстави та нормативно-правові акти щодо регулювання відповідних відноси, колегія суддів зазначає, що дані доводи є безпідставними, оскільки в тексті оскаржуваного судового рішення зазначено нормативно правові акти, які регулюють спірні правовідносини, а саме, Цивільний кодекс України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Житловий кодекс Української РСР, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 власник.
Щодо доводів апеляційної скарги, що будь-яких змін умов договорів, а також намірів щодо змін цін/тарифів на комунальні послуги та укладених між скаржником та позивачем договорів позивач не повідомляв, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».
Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №904/7183/17 та в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі №750/12850/16.
У справі, що переглядається, встановивши факт надання позивачем та отримання відповідачкою послуг з утримання будинку та прибудинкової території та інших житлово-комунальних послуг, порушення строків та розміру їх оплати, а також відсутність актів-претензій або інших доказів щодо надання позивачем послуг неналежної якості чи не в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.
Щодо посилання скаржника, що суд першої інстанції не перевірив правильність наявних у справі розрахунків позивача, а також не врахував при прийнятті оскаржуваного рішення проведені між скаржником та позивачем розрахунки в результаті чого скаржник має повторно здійснити оплату послуга за один і той самий період, фактично не погоджуючись із застосованими позивачем тарифами при розрахунку наданих послуг, колегія суддів зазначає, що скаржником тарифи за надані позивачем житлово-комунальній послуги не оскаржував, під час розгляду даної справи зустрічного позову не заявляв, таким чино законність та обґрунтованість застосованих позивачем тарифів не є предметом даного спору.
Крім того, колегія суддів зазначає, що в прохальній частині апеляційної скарги скаржник просить закрити провадження по справі, проте скаржником не зазначено жодного фактичного та правового обґрунтування закриття провадження у справі. 
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2023 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький